Okresná prokuratúra Martin 
Vajanského nám. 1, 036 80 Martin 1 	

Sp. zn. : 2 Pv 641/10/5506	Martin, 25.2.2013
EEČ : 2-40-46-2013

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinený XXXXX 
Prečin:	Úverový podvod podľa § 222 odsek 1 Trestného zákona číslo 300/2005 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 576/2009 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátor Okresnej prokuratúry Martin
Podľa § 215 odsek 1 písmeno b Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvineného:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
obvinený 05. 03. 2010 v Martine,  Obchodnom centre Turiec č. 1, v predajni NAY ELEKTRODOM, uzatvoril, ako dlžník, „zmluvu o pôžičke“ č. XXXXX so spoločnosťou XXXXX,  ako veriteľom, pričom pri uzatváraní tejto zmluvy uviedol, že je riadne zamestnaný, pričom mu z výkonu zamestnania plynie čistý mesačný príjem vo výške 500,-Eur, a taktiež vyhlásil, že mu nie sú známe okolnosti majúce za následok jeho neschopnosť splácať ním žiadaný úver, aj napriek tomu, že v tom čase mal ďalšie záväzky z iných úverových vzťahov, na základe tejto zmluvy mu bol poskytnutý úver vo výške  1.468,-Eur, na nákup čiernej techniky – notebooku zn. SONY Vaio a LCD televízora zn. Samsung -, ktorý sa zaviazal splácať spolu s príslušným navýšením v pravidelných 20-tich mesačných splátkach, vo výške 98,19 Eur, pričom  obvinený doposiaľ nezaplatil ani jednu splátku,  čím spoločnosti XXXXX, so sídlom XXXXX, XXXXX č. XXXXX IČO: XXXXX, spôsobil  celkovú škodu vo výške  1.963,80 Eur, 
lebo nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci
Odôvodnenie:
Vyšetrovateľom PZ Oddelenia ekonomickej kriminality, Odboru kriminálnej polície OR PZ XXXXX, bolo vedené trestné stíhanie proti obvinenému XXXXX, nar. XXXXX, pre prečin úverového podvodu podľa § 222 ods. 1 Tr. zák., ktorý sa mal stať na tom skutkovom základe ako je uvedené vo výrokovej časti tohto uznesenia.

	XXXXX, vo svojej výpovedi z 19. 08. 2012 k stíhanému skutku v podstate uviedol, že si je vedomý toho, že spáchal skutok kladený mu za vinu v tomto trestnom  konaní, zamlčal iné svoje záväzky, pričom tovar, ktorý prevzal odpredal nejakému „Žilinčanovi“, ktorého nepozná, a ktorého mu odporučil XXXXX“ z Podhája. Z predaja notebooku mal dostať peniaze, avšak žiadne neodstal. Ďalej ku skutku vypovedal odmietol, taktiež využil svoje právo a neodpovedal na otázky vyšetrovateľa PZ. 

	Svedok XXXXX, 11. 04. 2012 vo svojej výpovedi potvrdil, že obvinený v Martine v predajni NAY ELEKTRODOM prevzal nejaký tovar zabalený v krabici, ktorý pred touto predaj¨ľou naložil do tam pristaveného motorového vozidla, ktorým na nejakú dobu odišiel preč. Po chvíli sa obvinený vrátil k auto v ktorom sa nachádzal svedok a spoločne s ním odišiel preč. Vo vozidle mu obvinený povedal, že kúpil televízor a následne ho predal za 750,-Eur. V ten de¨ľ išli spoločne za podniku „Kocka“, kde obvinený minul - prehral - na hracích automatoch prostriedky, ktoré mal z predaj predmetného televízora, pričom svedkovi dal asi 40,-Eur.   

	Svedok XXXXX pri svojej výpovedi 15. 10. 2012 využil svoje právo a v zmysle ust. § 130 ods. 2 Tr. por. k veci nevypovedal, nakoľko svojou výpoveďou by mohol privodiť sebe nebezpečenstvo trestného stíhania. 

	Splnomocnená zástupky¨ľa poškodenej spoločnosti, XXXXX, 12. 04. 2011, vypovedala, že obvinený uzatvoril predmetnú zmluvu o pôžičke, pričom podrobne rozviedla obsah, miesto a čas uzatvorenej zmluvy. Taktiež riadne uplatnila nárok na náhradu škody, ktorá mala byť spôsobená poškodenej spoločnosti konaním obvineného, a ktorá bola ustálená na sumu 1.824,11 Eur. 

	Svedky¨ľa XXXXX, 30. 12. 2010, vypovedala, že ako zamestnanky¨ľa obchodného domu NAY ELEKTRODOM v Martine, na  pozícii poradcu pre splátkový predaj, uzatvárala s obvineným predmetnú zmluvu o pôžičke. Spomenula si, že obvinený mal záujem o kúpu čiernej techniky, pričom celková výška pôžičky bola 1.963,80 Eur. Obsahom ďalšej výpovede popísala spôsob uzatvárania zmlúv o pôžičke so spol.  XXXXX, ktorý prebieha tak, že po predložení dvoch dokladov klienta - záujemcu - ona s ním spíše zmluvu o pôžičke, ktorú následne cez internet odošle veriteľovi, spol. XXXXX, ktorý zaslanú zmluvu preverí a schváli. Akým spôsobom sú údaje v zmluve preverované a na základe čoho je zmluva schvaľovaná nevie.  Potom dostane, takisto prostredníctvom internetu, odpoveď, či bola ňou zaslaná zmluva schválená alebo nie. Ona osobne, keď s obvineným podpisoval  predmetnú zmluvu, sa ho nepýtala, či má dostatok prostriedkov na splácanie tovaru, taktiež sa ho nepýtala, či  už má iné úvery, nakoľko takéto informácie od klientov nevyžadujú. 

	Do spisového materiálu bola zabezpečená fotokópia zmluvy o pôžičke č. XXXXX z XXXXX, uzatvorenej medzi obvineným a poškodenou spoločnosťou. 

	Súčasťou spisového materiálu sú aj listinné dôkazy deklarujúce majetkovú situáciu obvineného v čase vzniku predmetného zmluvného záväzku a to výpis z príslušnej evidencie katastra nehnuteľností, z ktorého vyplýva, že obvinený je v ideálnej polovici podielovým spoluvlastníkom bytu, ako aj potvrdenie XXXXX, so sídlom XXXXX, z ktorého je zrejmé, že obvinený bol v dobe od 24. 03. 1993 do 16. 06. 2010 zamestnancom uvedeného subjektu. 

	Zo žiadosti o vydanie a používanie „PÔŽIČKOVEJ KARTY QUATRO“ podpísanej obvineným 12. 11. 2005, ako aj výpisov z účtu k nej vedenému bol zistené, že obvinený bol držiteľom kreditnej karty, prostredníctvom ktorej bol oprávnený debetným spôsobom čerpať finančné prostriedky následne splácané v prospech poškodenej spoločnosti.  

	V priebehu vyšetrovania bolo taktiež preukázané, že obvinený 23. 02. 2010 podpísal ako „klient“ s poškodenou spoločnosťou zmluvu č. XXXXX na základe ktorej mal splácať osobné motorové vozidlo ním zakúpené (prefinancované poškodenou spol.), a cestou zabezpečovacieho prevodu vlastníckeho práva prevedené na poškodenú spol. 

	Podľa § 222 ods . 1 Tr. zák. prečinu úverového podvodu sa dopustí ten, kto vyláka od iného úver alebo zabezpečenie úveru tým, že ho uvedie do omylu v otázke splnenia podmienok na poskytnutie úveru alebo na splácanie úveru, a tak mu spôsobí malú škodu.

Podľa § 125 ods. 1 Tr. zák. prvá veta, škodou malou sa rozumie škoda prevyšujúca sumu 266 eur.
	
Podľa § 17 Tr. zák. pre trestnosť činu spáchaného fyzickou osobou treba úmyselné zavinenie, ak tento zákon výslovne neustanovuje, že stačí zavinenie z nedbanlivosti.
	
	V prípade trestného činu úverového podvodu podľa § 222 Tr. zák. sa jedná o trestný čin, pre naplnenie ktorého sa po subjektívnej stránke vyžaduje úmyselné zavinenie. 

	Objektívna stránka citovanej skutkovej podstaty trestného činu spočíva v konaní páchateľa, ktorým od iného vyláka úver alebo zabezpečenie úveru tým, že ho uvedie do omylu v otázke splnenia podmienok na poskytnutie úveru alebo na splácanie úveru, a takýmto konaním, resp. v príčinnej súvislosti s ním spôsobí inému malú škodu. 

	Vylákaním úveru uvedením do omylu v otázke splnenia podmienok na poskytnutie úveru, je potrebné rozumieť konanie páchateľa, ktorým uvádza, resp. deklaruje v žiadosti o poskytnutie úveru (alebo v zmluve o úvere atď.) nepravdivé alebo významne skreslené údaje, prípadne zamlčuje podstatné okolnosti, v prípade znalostí ktorých by mu veriteľom úver poskytnutý nebol. Takýmito podstatnými údajmi sú spravidla údaje o nereálnom, resp. neexistujúcom príjme páchateľa, alebo jeho skoršie záväzky vylučujúce spôsobilosť páchateľa splácať ním žiadaný úver.  

	Pre naplnenie vyššie uvedenej skutkovej podstaty prečinu úverového podvodu podľa § 222 ods. 1 Tr. zák., po subjektívnej stránke je nevyhnutne potrebné preukázať, že obvinený už v čase vzniku záväzkového vzťahu, v dobe dojednania pôžičky, konal v úmysle peniaze veriteľovi nevrátiť, nakoľko mal vedomosť o tom, že jeho majetkové pomery mu splnenie vlastného záväzku umož¨ľovať nebudú, pričom pri vzniku záväzkového vzťahu uvádza veriteľa v tejto otázke do omylu, čo koná  v úmysle obohatiť sa na škodu majetku veriteľa.  Obvinený by teda musel v čase vzniku záväzkového vzťahu konať v úmysle požičané prostriedky vôbec nevrátiť, resp. s vedomím, že ich vrátiť nebude môcť, pričom okolnosti vylučujúce alebo v podstatnej miere oslabujúce  jeho platobnú schopnosť veriteľovi v rozhodnom čase zamlčal, resp. prezentoval v prospech páchateľa skreslenom vyjadrení. 	
	
	Preskúmaním na vec sa vzťahujúceho spisového materiálu a dôkazov v ¨ľom obsiahnutých som dospel k záveru, že konajúci policajt vykonal v všetky dostupné a potrebné dôkazy pre náležité zistenie a ustálenie skutkového stavu veci a to v súlade s ust. § 2 ods. 10 Tr. por. 

	Vyhodnotením vykonaných dôkazov, tak jednotlivo ako aj v ich súhrne som dospel k záveru, že obvinený sa dopustil konania opísaného vo výrokovej časti tohto uznesenia, však toto nie je trestným činnom. 

	Jednoznačne bolo preukázané, že obvinený uzatvoril predmetnú zmluvu o pôžičke a taktiež, že prevzal tovar deklarovaný predajcom, uvedený v zmluve o pôžičke, presnejšie špecifikovaný dokladom o predaji na č. l. 6 spisu. 
	Z obsahu  „zmluvy o pôžičke“ č. XXXXX z 05. 03. 2010 nevyplýva obmedzenie dlžníka v disponovaní tovaru ním zakúpeného z prostriedkov mu poskytnutých úverovým veriteľom. Prevedenie vlastníckeho práva k tovaru obvineným na inú osobu, bezprostredne po jeho zakúpení, je teda možné považovať za konformné k obsahu zmluvného záväzku. 
	Rovnako tak konanie obvineného v čase vzniku zmluvného záväzku, nie je možné považovať za konanie priečiace sa ním akceptovaným zmluvným podmienkam, a za zakladajúce jeho trestnoprávnu zodpovednosť.
	V čase dojednávania zmluvného záväzku obvinený spôsobom korešpondujúcim s realitou uviedol veriteľom požadované údaje. Obvinený deklaroval svoj príjem čistý mesačný príjem, ktorý v tom čase dosahoval, čo korešpondovalo so skutočnosťou. Obvinený bol v čase uzatvorenia predmetnej zmluvy uznaný za dočasne práce neschopného, avšak jeho pracovný pomer trval (trval až do mesiaca jún 2010)  a teda oprávnene mohol očakávať vyplatenie dávky plynúcej zo sociálneho poistenia, počas jeho dočasnej práceneschopnosti. O tom, že obvinený  v tom čase takéto poistenie mal nie je dôvod pochybovať, nakoľko bol zamestnancom XXXXX od roku 1993, kde mal uzatvorený trvalý pracovný pomer. Taktiež bolo jednoznačne preukázané, že potom ako   obvinenému skončil pracovný pomer uvedeného zamestnávateľa, mu bola týmto vyplatená hotovosť vo výške 3.107,89 Eur. V priebehu vyšetrovania bolo tiež zistené, že obvinený je v ideálnej polovici podielovým spoluvlastníkom bytu. Z uvedeného je potom namieste prezumovať, že obvinený bol v čase vzniku predmetného zmluvného záväzku osobou, ktorej plynuli dostatočné aktíva na plnenie záväzku, ktorý bol obsahom zmluvy o pôžičke č. XXXXX z 05. 03. 2010. 
	
	Je pravdou, že obvinený mal v čase vzniku predmetného zmluvného vzťahu už dva skoršie záväzky, ktoré bol povinný splácať (zmluva č. XXXXX, bola podpísaná 23. 02. 2010, s prvou splátkou 10. 03. 2010). Treba však zárove¨ľ uviesť, že veriteľ, poškodená spoločnosť sa obvineného pri uzatváraní predmetnej zmluvy nedotazovala na jeho skoršie záväzky, výdavky, resp. celové pasíva. Jediná potencionálna „výdavková“ položka, ktorej uvedenie veriteľom v zmluve bol „počet vyživovaných osôb“. Jediným nepriamym dotazom na celkovú majetkovú situáciu obvineného v čase podpisu zmluvy bolo všeobecné ustanovenie predmetnej zmluvy, v znení „ Klient - prehlasujem, že mi ku d¨ľu podpisu tejto zmluvy nie sú známe žiadne okolnosti, ktoré by mohli mať vplyv na riadne plnenie môjho záväzku vyplývajúceho z tejto zmluvy“. 
	Vyhodnotením dôkazov, spomenutých vyššie, nie je možné konštatovať, že by obvinený takéto vyhlásenie vykonal v rozpore so skutočnosťou. Je pravdou, že v čase podpisu zmluvy mal aj iné záväzky,  z iných zmluvných vzťahov, ich súhrnná výška však neprekračovala jeho reálne v tom čase dosahovaný príjem. 
	Na dôvažok je potrebné podotknúť, že všetky v trestnom konaní zistené a preukázané záväzky obvineného mali spoločného menovateľa - osobu veriteľa. Veriteľ, teda poškodená spoločnosť mala priestor na to, aby zhodnotila bonitu žiadateľa pôžičky, k čomu disponovala vlastnými poznatkami. Ako vypovedala svedky¨ľa XXXXX, osobne pri kontakte v súvislosti s uzatváraním predmetnej zmluvy sa na ostatné záväzky obvineného nedotazovala, pričom skúmanie takejto otázky pri vzniku obdobných zmluvných vzťahov nie je bežnou praxou, a taktiež poškodená spoločnosť nevyvinula žiadne kroky v súvislosti so zisťovaním solventnosti žiadateľa, resp. opodstatnenosti ním produkovaných tvrdení v žiadosti o poskytnutie pôžičky.     

	Vzhľadom k uvedenému je namieste konštatovať, že obvinený nekonal spôsobom, ktorým by mohol byť poškodený uvedený do omylu, teda neprezentoval informácie, na ktoré bol dotazovaný poškodeným, ktoré by neboli v súlade so skutočným stavom. Tiež nebolo zistené, že by zamlčal pre poškodeného podstatné informácie, na ktoré by bol dotazovaný, resp. boli pre významné pre samotné rozhodnutie poškodeného, či žiadanú pôžičku poskytne alebo nie. Na základe tohto konštatovanie som prijal záver, že obvinený nenaplnil skutkovú podstatu stíhaného prečinu po objektívnej stránke, keďže bolo zistené, že v predmetnej veci absentovalo samo „podvodné konanie“ v dôsledku čoho nedošlo k naplneniu skutkovej podstaty stíhaného trestného činu po objektívnej stránke. 

	Záverom je potrebné podotknúť, že samotné nesplnenie záväzku dlžníka plynúceho zo zmluvného vzťahu, teda nesplatenie pôžičky v lehotách na to dojednaných, aj napriek solventnosti dlžníka, nepreukazuje, že veriteľ bol uvedený do omylu konaním dlžníka. 

	Pre úplnosť dodávam, že v súlade s všeobecnou „prevenčnou povinnosťou“ zakotvenou v ust. § 415 zák. č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník v znení neskorších predpisov, ktorej aplikácia je priliehavá aj z trestnoprávneho aspektu posudzovania určitého konania, majúceho svoj základ v súkromnom práve, a v zmysle ktorej každý je povinný počínať si tak, aby nedochádzalo ku škodám na zdraví, na majetku, na prírode a životnom prostredí, bolo povinnosťou, bolo povinnosťou poškodenej spoločnosti detailne skúmať bonitu druhej zmluvnej strany. Táto povinnosť v čase vzniku predmetného zmluvného vzťahu bola umocnená, minimálne potencionálnou vedomosťou, poškodenej spoločnosti o iných záväzkoch obvineného.     	
	
	Na základe vyššie uvedeného nie je možné  konanie obvineného posúdiť ako konanie zakladajúce jeho trestnú zodpovednosť, nakoľko vo veci sa aj napriek vykonaniu všetkých dostupných dôkazov nepodarilo hodnoverným spôsobom preukázať naplnenie skutkovej podstaty stíhaného trestného činu.

	Vyhodnotením vykonaných dôkazov, tak jednotlivo ako aj v ich súhrne konštatujem, že nebolo preukázané, že by konaním obvineného pri vzniku záväzkového vzťahu popísaného vo výrokovej časti tohto uznesenia došlo k naplneniu skutkovej podstaty prečinu úverového podvodu podľa § 222 ods. 1 Tr. zák., alebo iného trestného činu uvedeného v osobitnej časti Trestného zákona. 

	 Podľa § 215 ods. 1 písm. b/ Tr. por. prokurátor zastaví trestné stíhanie, ak  nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci. 

	Z týchto dôvodov som rozhodol tak, ako je uvedené vo výrokovej časti uznesenia.
Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

Mgr. Daniel Mikuláš
prokurátor