Okresná prokuratúra Bratislava II 
Kvetná 13, 820 05 Bratislava 25

Sp. zn. : 1 Pv 713/09/1102	Bratislava II, 4.9.2013
EEČ : 2-9-169-2013

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinený XXXXX a spol. 
Prečin:	Sprenevera podľa § 213 odsek 2 písmeno a, odsek 1 Trestného zákona číslo 300/2005 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 576/2009 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátor Okresnej prokuratúry Bratislava II
Podľa § 215 odsek 1 písmeno b Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvinených:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	rodné priezvisko: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
2.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	rodné priezvisko: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
ako konatelia spoločnosti XXXXX XXXXX, so sídlom v XXXXX, XXXXX, IČO: XXXXX, uzatvorili dňa 23.05.2008 so spoločnosťou XXXXX, XXXXX, so sídlom XXXXX, XXXXX, IČO: XXXXX, „Rámcovú zmluvu č. XXXXX“ o dodávkach služieb a tovaru, ktorá obsahovala dojednanie o výhrade vlastníckeho práva podľa článku V. predmetnej zmluvy, teda bolo dohodnuté, že vlastnícke právo k dodanému tovaru, resp. jeho finančný ekvivalent prechádza na odberateľa až po jeho úplnom zaplatení, pričom kupujúci s uvedeným súhlasili a zaviazali sa, že umožnia poškodenej spoločnosti pri uplatnení uvedeného práva prístup k tovaru a nakladanie s tovarom, následne obvinení prevzali od poškodenej spoločnosti XXXXX, XXXXX, tovar v období 30.06.2008 do 13.09.2008, pričom predmetný odobratý tovar nebol následne uhradený ani po lehote splatnosti kúpnej ceny, predmetný tovar nebol vrátený poškodenej spoločnosti XXXXX, XXXXX, a to ani po výzvach poškodenej spoločnosti, a týmto konaním spôsobili poškodenej spoločnosti XXXXX, XXXXX, so sídlom XXXXX, XXXXX, IČO: XXXXX, škodu vo výške 16.381,50,- Eur

lebo nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci

Odôvodnenie:
Uznesením vyšetrovateľa Okresného riaditeľstva Policajného zboru v Bratislave II, odbor kriminálnej polície, oddelenie ekonomickej kriminality (ďalej iba „vyšetrovateľ“) pod ČVS: ORP-1620/OEK-B2-2008 zo dňa 07.07.2009 bolo podľa § 199 ods. 1 Trestného poriadku začaté trestné stíhanie a následne uznesením zo dňa 31.05.2011 podľa § 206 ods. 1 Trestného poriadku vznesené obvinenie osobám XXXXX a XXXXX (ďalej iba „obvinení“), na tom skutkovom základe, že ako konatelia spoločnosti XXXXX, XXXXX, so sídlom v XXXXX, XXXXX, IČO: XXXXX, uzatvorili dňa 23.05.2008 so spoločnosťou XXXXX, XXXXX, so sídlom XXXXX, XXXXX, IČO: XXXXX (ďalej iba „poškodený“), „Rámcovú zmluvu č. XXXXX“ o dodávkach služieb a tovaru (ďalej iba „zmluva“), ktorá obsahovala dojednanie o výhrade vlastníckeho práva podľa článku V. predmetnej zmluvy, teda bolo dohodnuté, že vlastnícke právo k dodanému tovaru, resp. jeho finančný ekvivalent prechádza na odberateľa až po jeho úplnom zaplatení, pričom kupujúci s uvedeným súhlasili a zaviazali sa, že umožnia poškodenej spoločnosti pri uplatnení uvedeného práva prístup k tovaru a nakladanie s tovarom, následne obvinení prevzali od poškodenej spoločnosti XXXXX, XXXXX, tovar v období od 30.06.2008 do 13.09.2008, pričom predmetný odobratý tovar nebol následne uhradený ani po lehote splatnosti kúpnej ceny, predmetný tovar nebol vrátený poškodenej spoločnosti XXXXX, XXXXX, a to ani po výzvach poškodenej spoločnosti, a týmto konaním spôsobili poškodenej spoločnosti XXXXX, XXXXX, so sídlom XXXXX, XXXXX, IČO: XXXXX, škodu vo výške 16.381,50,- Eur.

Na základe dôkladného preskúmania na vec sa vzťahujúceho spisového materiálu som dospel k záveru, že skutok, pre ktorý sú obvinení stíhaní, nie je trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

	Podľa § 125 ods. 1 Trestného zákona škodou malou sa rozumie škoda prevyšujúca sumu 266 eur. Škodou väčšou sa rozumie suma dosahujúca najmenej desaťnásobok takej sumy. Značnou škodou sa rozumie suma dosahujúca najmenej stonásobok takej sumy. Škodou veľkého rozsahu sa rozumie suma dosahujúca najmenej päťstonásobok takej sumy. Tieto hľadiská sa použijú rovnako na určenie výšky prospechu, hodnoty veci a rozsahu činu.

Podľa § 130 ods. 3 Trestného zákona sa zverenou vecou na účely tohto zákona rozumie vec vo vlastníctve inej osoby, ktorú má páchateľ na základe zmluvy v oprávnenom užívaní alebo z dôvodov plnenia určitých úloh podľa dispozície jej vlastníka v držbe so záväzkom použiť ju len na dohodnutý účel alebo za dohodnutých podmienok ju vlastníkovi vrátiť.

Podľa § 130 ods. 4 Trestného zákona prisvojením veci sa na účely tohto zákona rozumie odňatie veci z dispozície vlastníka alebo inej osoby, ktorá ju má oprávnene, bez súhlasu, s úmyslom s ňou nakladať ako s vlastnou vecou.

Podľa § 213 ods. 1 Trestného zákona sa trestného činu sprenevery dopustí ten, kto si prisvojí cudziu vec, ktorá mu bola zverená, a spôsobí tak na cudzom majetku škodu malú.

Podľa § 213 ods. 2 písm. a) Trestného zákona odňatím slobody na jeden rok až päť rokov sa páchateľ potrestá, ak spácha čin uvedený v odseku 1 a spôsobí ním väčšiu škodu.

Podľa § 443 ods. 1 a ods. 2 Obchodného zákonníka kupujúci nadobúda vlastnícke právo k tovaru, len čo je mu dodaný tovar odovzdaný alebo pred odovzdaním nadobúda kupujúci vlastnícke právo k prepravovanému tovaru, keď získa oprávnenie nakladať so zásielkou.

Podľa § 445 Obchodného zákonníka strany si môžu písomne dohodnúť, že kupujúci nadobudne vlastnícke právo k tovaru neskôr, než je ustanovené v § 443. Ak z obsahu tejto výhrady vlastníckeho práva nevyplýva niečo iné, predpokladá sa, že kupujúci má nadobudnúť vlastnícke právo až úplným zaplatením kúpnej ceny.
 
Podľa § 446 Obchodného zákonníka kupujúci nadobúda vlastnícke právo aj v prípade, keď predávajúci nie je vlastníkom predávaného tovaru, ibaže v čase, keď kupujúci mal vlastnícke právo nadobudnúť, vedel, že predávajúci nie je vlastníkom a že nie je ani oprávnený s tovarom nakladať za účelom jeho predaja.

Objektom skutkovej podstaty trestného činu sprenevery uvedeného v § 213 Trestného zákona je vlastnícke právo k veci. Predmetom útoku je cudzia vec, ktorá bola páchateľovi zverená. Zverenou vecou sa rozumie vec vo vlastníctve inej osoby, ktorú má páchateľ na základe zmluvy v oprávnenom užívaní alebo z dôvodov plnenia určitých úloh podľa dispozície jej vlastníka v držbe so záväzkom použiť ju len na dohodnutý účel alebo podľa dohodnutých podmienok ju vlastníkovi vrátiť. Podľa ustanovenia § 130 ods. 3 Trestného zákona je vec zverená páchateľovi, ak je mu odovzdaná do držby s tým, aby s vecou nakladal určitým spôsobom. Medzi takúto vec sa zaraďuje aj vec predaná s výhradou vlastníctva.

Objektívna stránka danej skutkovej podstaty spočíva v konaní páchateľa, ktorý si prisvojí cudziu vec, ktorá mu bola zverená, a spôsobí tak na cudzom majetku škodu aspoň malú. Pre naplnenie objektívnej stránky sa vyžaduje, aby páchateľ, ktorému bola vec odovzdaná do držby nakladal s vecou v rozpore s účelom zmluvy na základe ktorej mu bola vec zverená. Pre spáchanie trestného činu sprenevery sa preto vyžaduje, aby vec vlastníka, alebo inej oprávnenej osoby, bola páchateľovi zverená na základe zmluvy alebo iného právneho úkonu, a tento s ňou nakladal v rozpore s účelom, na ktorý mu bola cudzia vec daná do opatrovania alebo do dispozície, a to spôsobom, ktorý marí základný účel zverenia.

Subjektom tohto trestného činu môže byť iba osoba, ktorej bola predmetná vec zverená. 

Na naplnenie subjektívnej stránky trestného činu sprenevery sa vyžaduje úmyselné zavinenie.

Výhrada vlastníckeho práva k tovaru teda predstavuje jeden z možných prostriedkov zabezpečenia práva predávajúceho na zaplatenie kúpnej ceny za dodaný tovar. V prípade, ak kupujúci nezaplatí kúpnu cenu alebo zaplatí len čiastočne, má predávajúci na jej základe právo požadovať vydanie predaného tovaru od kupujúceho, ako aj od tretích osôb.	

Z na vec sa vzťahujúceho spisového materiálu vyplýva, že obvinení, ako konatelia stavebnej firmy, uzatvorili dňa 23.05.2008 s poškodeným zmluvu. Táto obsahovala v článku V. aj dojednanie o výhrade vlastníckeho práva, pričom medzi zmluvnými stranami bolo dohodnuté, že vlastnícke právo k dodanému tovaru, resp. jeho finančný ekvivalent prechádza na spoločnosť obvinených až po jeho úplnom zaplatení. Zmluvné strany sa ďalej dohodli, že tovar bude dodávaný/odoberaný na základe písomných objednávok zo strany obvinených a ich následného potvrdenia zo strany poškodeného v písomnej forme. Obvinení sa v článku IV. bod 7. zmluvy zaviazali zaplatiť poškodenému kúpnu cenu na základe vystavenej faktúry v 30 - dňovej lehote splatnosti. Obvinení, na základe tejto zmluvy,  v období od 30.06.2008 do 13.09.2008 odoberali od poškodeného elektroinštalačný materiál. Následne na to, prostredníctvom živnostníkov, vykonávali v rámci územia Slovenskej republiky na domoch, bytoch a stavbách elektroinštalačné práce, kde predmetný tovar použili, čím logicky zamedzili možnosti jeho vrátenia poškodenému. Obvinení si zároveň neplnili povinnosti vyplývajúce im zo zmluvy, dodaný elektroinštalačný materiál nevrátili a ani zaň nezaplatili požadovanú kúpnu cenu. Obvinení nikdy nespochybnili nároky poškodeného, no ich spoločnosť sa dostala do platobnej neschopnosti, pričom títo celú situáciu riešili tak, že začiatkom roku 2009 podiely v spoločnosti previedli na tretiu osobu.

Z vyššie citovaných ustanovení Obchodného zákonníka vyplýva, že zmluvné strany - podnikatelia, si môžu dohodnúť v zmluve aj neskorší okamih prechodu vlastníckeho práva k tovaru, teda až po odovzdaní tovaru kupujúcemu. Vo výhrade sa spravidla uvádza presný okamih nadobudnutia vlastníckeho práva, ktorý je neskorší ako okamih odovzdania tovaru (napríklad splatenie kúpnej ceny v určitej, spravidla v plnej výške). Ak z obsahu tejto výhrady vlastníckeho práva nevyplýva niečo iné, predpokladá sa, že kupujúci má nadobudnúť vlastnícke právo až úplným zaplatením kúpnej ceny. Pri využití výhrady vlastníckeho práva, ktorá musí byť dojednaná písomne, ostáva vlastníkom, spravidla až do úplného zaplatenia kúpnej ceny, dodávateľ tovaru. Z ustanovenia § 445 Obchodného zákonníka a ani z toho, čo bolo medzi zmluvnými stranami v zmluve dojednané, nevyplýva pre obvinených výslovný zákaz tovar ďalej predať resp. ho použiť na účel, pre ktorý bol vyrobený! S vyššie uvedeným korešponduje aj ustanovenie § 446 Obchodného zákonníka, ktoré pripúšťa nadobudnutie vlastníckeho práva aj od nevlastníka, nakoľko stanovuje, že tretia osoba môže nadobudnúť vlastnícke právo aj v prípade, keď predávajúci nie je vlastníkom predávaného tovaru, ibaže v čase, keď tretia osoba mala vlastnícke právo nadobudnúť, vedela alebo vedieť mala a mohla, že predávajúci nie je vlastníkom a že nie je ani oprávnený s tovarom nakladať za účelom jeho ďalšieho predaja. Z vyššie uvedeného teda jednoznačne vyplýva, že obvinení, ako konatelia spoločnosti zaoberajúcej sa okrem iných aj podnikateľskou činnosťou súvisiacou s dodávkami a montážou elektroinštalačného materiálu, ktorí im bol za účelom jeho ďalšieho predaja resp. montáže zverený na základe zmluvy, aj keď v jej rámci bola dojednaná výhrada vlastníckeho práva podľa § 445 Obchodného zákonníka, nekonali proti účelu zverenia. Pre riešenie otázky, či obvinený spáchal trestný čin sprenevery má zásadný význam tá skutočnosť, že obvinení neboli výslovne v nakladaní s tovarom, ktorý na podklade zmluvy a následných objednávok prevzali, vo svojich obchodných aktivitách poškodeným nijako obmedzení alebo usmerňovaní. Mohli preto v rámci svojich obchodných zámerov s tovarom obchodovať a ďalším osobám prevzatý tovar predať alebo ho použiť na účel, pre ktorý bol vyrobený, aj keď v spornom čase nebol vo vlastníctve ich spoločnosti. Z logiky veci a povahy prevádzaného tovaru jednoznačne vyplýva, že poškodený obvineným predal svoj tovar práve za účelom jeho ďalšieho použitia alebo predaja, aj keď táto okolnosť priamo z obsahu zmluvy nevyplýva. Skutočnosť, že obvinení už od počiatku mienili prevzatý tovar vyučiť v prospech podnikateľskej činnosti ich spoločnosti, bola poškodenému známa už v dobe, kedy bola zmluva dojednaná a samotná okolnosť, že tovar pred uhradením jeho ceny použili, a preto ho nie sú schopní v nepoškodenom stave vrátiť poškodenému späť, nemôže tak isto sama o sebe viesť k záveru o ich trestnej zodpovednosti a rovnako nie je možné ani v tejto skutočnosti vidieť naplnenie znakov trestného činu sprenevery.

Vo vzťahu k trestnému činu sprenevery treba uviesť, že vo všeobecnosti je možné pojem obmedzenia dispozičného práva kupujúceho s vecou, ktorá na základe výhrady vlastníckeho práva neprešla do jeho vlastníctva, chápať tak, že kupujúci, ktorý od predávajúceho preberá tovar, tento tovar nemôže predtým, než zaplatí kúpnu cenu, predať ani  inak použiť. Tento široký výklad však prichádza do úvahy len vtedy, keď v rámci dohodnutej výhrady vlastníctva bola takto stanovená požiadavka konkrétne vyslovená. Pokiaľ tomu tak nie je a výhrada vlastníctva je dohodnutá len v jej všeobecnej forme, je nutné ďalej skúmať, v akom rozsahu a za akých okolností bolo v rámci výhrady vlastníctva dispozičné právo kupujúceho s vecou fakticky obmedzené. Nemožno totiž práve pri tovare slúžiacom na ďalšie spracovanie prehliadať skutočnosť, že výhrada vlastníckeho práva slúžiaceho ako zabezpečovací nástroj, je pri tovare ďalej spracovávanom, veľmi problematická, a to práve s ohľadom  na to, že pri tovare, ktorý bol zakúpený za týmto účelom, sa predpokladá práve jeho následné použitie vrátane rizík, ktoré z takéhoto obchodného vzťahu vyplývajú. V tejto súvislosti poukazujem na skutočnosť, že vo výhrade vlastníckeho práva tak ako je štylizovaná v článku V. zmluvy nie sú konkretizované žiadne obmedzenia dispozičného práva kupujúceho s tovarom a zároveň na skutočnosť, že poškodený už v čase podpisu zmluvy vedel, že obvinení od počiatku mienia prevzatý tovar vyučiť v prospech podnikateľskej činnosti ich spoločnosti.

Základným účelom trestného práva je ochrana významných spoločenských vzťahov a oprávnených záujmov fyzických a právnických osôb pred trestnými činmi, zároveň však trestné právo možno považovať za prostriedok poslednej inštancie a využitie trestnoprávnej ochrany prichádza do úvahy až vtedy, ak na ochranu práv a záujmov jednotlivca alebo spoločnosti nestačia prostriedky iných odvetví právneho poriadku Slovenskej republiky. Trestné právo má teda druhotný charakter a jeho uplatnenie závisí od ďalších odvetví práva. Z vyššie uvedeného vyplýva, že trestné právo, ako prostriedok krajnej represie, možno využiť až vtedy, ak by v danom konkrétnom prípade boli prostriedky ochrany práva a záujmov iných nedostačujúce, resp. by iné právne odvetvia takúto ochranu vôbec neposkytovali. V právnom štáte je neprípustné, aby prostriedky trestnej represie slúžili k uspokojovaniu subjektívnych práv súkromnoprávnej povahy, pokiaľ pri tom nie sú splnené všetky predpoklady vzniku trestnoprávnej zodpovednosti, resp. ak nie sú tieto predpoklady úplne a bez akýchkoľvek pochybností zistené.

Záverom možno iba uviesť, že v prípade nastavenia akejkoľvek kúpnej zmluvy zo strany predávajúceho v otázkach súvisiacich s výhradou vlastníctva tak, že by bol kupujúci oprávnený prevzatý tovar, slúžiaci na ďalšie využitie, v podstate iba v rámci svojich možností skladovať s vedomím, že v prípade jeho akéhokoľvek použitia by sa dopustil úmyselného trestného činu sprenevery, tento tovar by nepreberal a zároveň kúpnu cenu splácal na základe faktúr, ale by za tovar radšej zaplatil v hotovosti priamo pri jeho prevzatí.

Podľa § 215 ods. 1 písm. b) Trestného poriadku, prokurátor zastaví  trestné stíhanie ak, nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

	Vzhľadom na všetky vyššie uvedené skutočnosti som preto rozhodol tak, ako je uvedené vo výroku tohto rozhodnutia.

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať Okresnej prokuratúre Bratislava II do 3 dní od doručenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok.

Mgr. Štefan Božík
prokurátor