Okresná prokuratúra Nové Mesto nad Váhom 
Hviezdoslavova 36, 915 01 Nové Mesto nad Váhom 	

Sp. zn. : Pv 374/12/3304	Nové Mesto nad Váhom, 23.9.2013
EEČ : 2-24-54-2013

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinený XXXXX 
Prečin:	Ublíženie na zdraví podľa § 156 odsek 1 Trestného zákona číslo 300/2005 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 246/2012 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátor Okresnej prokuratúry Nové Mesto nad Váhom
Podľa § 215 odsek 1 písmeno c Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvineného:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
doposiaľ nezistený páchateľ dňa 27.02.2012 v čase o 18.00 h v Novom Meste nad Váhom na ul. Trenčianskej, pri schodisku nadjazdového mostu, vedúceho na ul. Beckovskú, fyzicky napadol poškodeného XXXXX, nar. XXXXX, trvale bytom XXXXX, XXXXX, prechodne bytom XXXXX, XXXXX, a to takým spôsobom, že schytil poškodeného za odev, zhodil ho na zem, na obrubník, pričom XXXXX viackrát kopol do pravej hornej končatiny a do pravej dolnej končatiny na oblasti stehna, čím spôsobil poškodenému XXXXX podľa lekárskej správy, vypracovanej XXXXX, pomliaždenie pravého ramena, odtrhnutie veľkého hrboľa ramennej kosti vpravo, vykĺbenie ramennej kosti vpravo a pomliaždenie pravého stehna s PN od 28.02.2012 do 30.04.2012, s obmedzením na bežnom spôsobe života od 27.02.2012 do 29.03.2012. 

lebo je nepochybné, že skutok nespáchal obvinený

Odôvodnenie:
       Dňa 11.05.2012 vydal poverený príslušník PZ Obvodného oddelenia PZ XXXXX sp. zn. ČVS:ORP-258/NM-NM-2012, ktorým podľa ustanovenia § 199 os. 1 Tr. por. začal trestné stíhanie vo veci prečinu ublíženia na zdraví podľa § 156 ods. 1 Trestného zákona. 

      Dňa 31.08.2012 poverený príslušník PZ Obvodného oddelenia PZ XXXXX uznesením sp. zn. ČVS:ORP-258/NM-NM-2012 vzniesol podľa § 206 ods. 1 Tr. por. obvinenie XXXXX, nar. XXXXX v XXXXX, pre  prečin ublíženia na zdraví podľa § 156 ods. 1 Trestného zákona na tom skutkom základe, že zistené skutočnosti nasvedčujú tomu, že doposiaľ nezistený páchateľ dňa 27.02.2012 v čase o 18.00 h v Novom Meste nad Váhom na ul. Trenčianskej, pri schodisku nadjazdového mostu, vedúceho na ul. Beckovskú, fyzicky napadol poškodeného XXXXX, nar. XXXXX, trvale bytom XXXXX, XXXXX, prechodne bytom XXXXX, XXXXX, a to takým spôsobom, že schytil poškodeného za odev, zhodil ho na zem, na obrubník, pričom XXXXX viackrát kopol do pravej hornej končatiny a do pravej dolnej končatiny na oblasti stehna, čím spôsobil poškodenému XXXXX podľa lekárskej správy, vypracovanej XXXXX, pomliaždenie pravého ramena, odtrhnutie veľkého hrboľa ramennej kosti vpravo, vykĺbenie ramennej kosti vpravo a pomliaždenie pravého stehna s PN od 28.02.2012 do 30.04.2012, s obmedzením na bežnom spôsobe života od 27.02.2012 do 29.03.2012. 

       Dňa 16.08.2013 bol na tunajšiu prokuratúru doručený vyšetrovací spis spolu s vyžiadanou správou o stave prípravného konania, v ktorej policajt uviedol, že doposiaľ vykonané dokazovanie nasvedčuje tomu, že obv. XXXXX sa uvedeného skutku, ktorý sa mu kladie za vinu, nedopustil, čo dokazujú zistené skutočnosti, ktorým bolo samotné vyšetrovanie na základe pokynu prokurátora doplnené. Po vykonaní previerky vyšetrovacieho spisu a po vyhodnotení doposiaľ vykonaných dôkazov som ako dozorový prokurátor dospel k právnemu záveru, že trestné stíhanie voči obv. XXXXX nie je v súčasnosti dôvodné a je potrebné ho zastaviť.   

       Na úvod tohto rozhodnutia pokladám za potrebné uviesť, že k zastaveniu trestného stíhania dochádza pomerne po dlhšom časovom úseku, čo je priamo determinované potrebou  vykonania pomerne zložitého dokazovania a následnému zhodnoteniu jednotlivých osobných, ako aj vecných dôkazov. Ako prokurátor uvádzam, že dĺžka prípravného konania bola okrem objektívnych príčin (rozsahom dokazovania) negatívne ovplyvnená aj nie aktívnym prístupom policajta, resp. nerešpektovaním pokynov prokurátora. Na neaktívny a nesamostatný postup policajta bolo potrebné zo strany prokuratúry reagovať viacerými záväznými pokynmi v zmysle § 230 ods. 2 písm. a) Tr. por., pričom dňa 22.04.2013 dozorový prokurátor využil svoje zákonné oprávnenie a podľa ustanovenia § 230 ods. 2 písm. f) Tr. por. odňal policajtovi predmetnú trestnú vec. Po odňatí veci došlo v postupe policajta k pozitívnym zmenám a skrátené vyšetrovanie bolo už ďalej realizované v súlade s Trestným poriadkom, čo bolo prezentované viacerými procesne správnymi úkonmi, vedúcimi k náležitému objasneniu skutkového stavu veci.
 
     Rovnako je potrebné konštatovať, že dôvody, ktoré viedli policajta k vzneseniu obvinenia XXXXX, boli v čase jeho vydania, resp. posudzovania opodstatnené a odôvodnené. V tejto časti odkazujem na odôvodnenie vyššie uvedeného rozhodnutia policajta, ktoré je dostatočne odôvodnené a jeho zákonnosť a dôvodnosť bola preskúmaná aj dozorovým prokurátorom v rámci previerkovej činnosti dňa 03.09.2012. K podmienkam na vznesenie obvinenia uvádzam, že k záveru o spáchaní trestného činu určitou osobou stačí vyšší stupeň pravdepodobnosti, ktorý však musí byť konkrétne zistenými skutočnosťami dostatočne odôvodnený (v tomto prípade predovšetkým priamou identifikáciou útočníka samotným poškodeným). Zároveň uvádzam, že nie je potrebné, aby trestná činnosť bola spoľahlivo preukázaná, ako v prípade podania obžaloby. V tomto kontexte uvádzam, že dňa 13.11.2012 dozorový prokurátor neakceptoval podnet policajta na podanie obžaloby voči obvinenému XXXXX, ktorý bol spolu s vyšetrovacím spisom  doručený na prokuratúru dňa 09.11.2012 a v zmysle ustanovenia § 230 ods. 2 písm. d) Tr. por. vrátil trestnú vec späť do prípravného konania s konkrétnym pokynom na vykonanie ďalšieho dokazovania. 

    Vzhľadom k skutočnosti, že v danom prípade prichádzalo do úvahy aj zrušenie uznesenia policajta o vznesení obvinenia v zmysle § 230 ods. 2 písm. e) Tr. por., je potrebné uviesť, že tento právny inštitút by sa mal zrejme aplikovať v časovo kratšej lehote od momentu vydania zrušeného uznesenia. V tomto kontexte uvádzam, že zákonodarca pri niektorých konkrétnych ustanoveniach, ktoré sa v tomto právnom režime môžu zrušiť, stanovil dokonca lehotu 30 dní. Z tohto hľadiska pokladám zrušenie uznesenia o vznesení obvinenia po viac ako roku ako nie správny procesný postup. Vydanie uznesenia o zastavení trestného stíhania vo vzájomnej komparácií so zrušením uznesenia o vznesení obvinenia je v tomto konkrétnom prípade napokon v úplnom súlade aj so zásadou preskúmateľnosti rozhodnutí, keď voči uzneseniu o zastavení trestného stíhania je prípustná sťažnosť, ktorú môže podať poškodený ako aj obvinený, čo v prípade zrušujúceho uznesenia Tr. por. nepripúšťa. Z tohto vyplýva, že oprávnené osoby by boli v prípade zrušujúceho uznesenia okrátené o možnosť vyvolať a domáhať sa riadneho apelačného konania a dosiahnuť preskúmatelnosť uznesenia v opravnom konaní. 

          S poukazom na vyššie uvedené skutočnosti konštatujem, že až počas skráteného vyšetrovania (po vznesení obvinenia) došlo k výraznému oslabeniu dôvodného podozrenia, že predmetný skutok spáchal práve XXXXX. Zastaviť trestné stíhanie voči obvinenému možno za predpokladu, že prokurátor má bez pochybnosti preukázané, že skutok nespáchal obvinený. K takému konštatovaniu je podľa môjho názoru (vzhľadom na súčasnú dôkaznú situáciu) dôvodne dospieť, a preto procesne správnejším riešením je zastavenie trestného stíhania z dôvodu uvedeného v § 215 ods. 1 písm. c) Tr. por..

      K zastaveniu trestného stíhania voči obvinenému XXXXX uvádzam, že potreba takéhoto procesného postupu prokurátora vychádza priamo z ustanovenia § 230 ods. 1 Tr. por., v ktorom je explicitne uvedené, že je to práve prokurátor, ktorý vykonáva dozor nad dodržiavaním zákonnosti pred začatím trestného stíhania a v prípravnom konaní. V rámci tohto postavenia ako dozorový prokurátor musím bez meškania účinne reagovať na podstatnú zmenu dôkaznej situácie a zabezpečiť, aby v prípravnom konaní nedochádzalo k neoprávneným zásahom do práv a slobôd osôb. Poukazujem pri tom, že jednou z úloh prokurátora je počas prípravného konania pozorne skúmať dôvodnosť a zákonnosť obvinenia konkrétnej osoby. V prípade, ak dôjde k zásadným zmenám, majúcich podstatný vplyv na obvinenie osoby, je potrebné bezodkladne reagovať spôsobom, aby bola uplatnená zásada nevyhnutnosti uvedená v § 2 ods. 2 Tr. por. t. j.: „Do základných práv a slobôd osôb v prípadoch dovolených zákonom možno zasahovať len v miere nevyhnutnej na dosiahnutie účelu trestného konania, pričom treba rešpektovať dôstojnosť a súkromie“. S poukazom na toto ustanovenie som obratom, ako mi bol predložený vyšetrovací spis dňa 16.09.2013 (po vykonaní previerky vyšetrovacieho spisu), rozhodol o zastavení trestného stíhania voči obv. XXXXX. 

     Nad rámec všeobecných úvah a teoretických konštatovaní je potrebné uviesť, že jedným z hlavných usvedčujúcich dôkazov, ktoré viedli policajta k vzneseniu obvinenia, bol výsledok rekognície zo dňa 20.08.2012. Vykonanie tohto dôkazného prostriedku sa uskutočnilo na podklade úradného záznamu zasahujúceho policajta zo dňa 06.06.2012, v ktorom bolo uvedené, že poškodený sa tesne po skutku vyjadril, že osoba, ktorá ho napadla, mohla byť osoba XXXXX. K okolnostiam, za ktorých malo dôjsť k spísaniu tohto úradného záznamu, ako aj okolností, za ktorých mali službukonajúci policajti stotožniť podozrivú osobu mužského pohlavia, bolo vykonané pomerne rozsiahle opakované dokazovanie, z ktorého možno vyvodiť záver, že tesne po incidente poškodený XXXXX nevedel uviesť a identifikovať osobou, ktorá ho mala napadnúť, čo bolo preukázané výpoveďou svedkov XXXXX zo dňa 19.06.2013 a XXXXX zo dňa 06.06.2013, ako aj samotného poškodeného XXXXX zo dňa 27.06.2013. 

       Ďalšou významnou zmenou skutkového stavu veci bolo vykonané dokazovanie k okolnostiam, za ktorých došlo k rekognícií (spoznaniu) osoby páchateľa trestného činu samotným poškodeným. K identifikácii obvineného prostredníctvom rekognície sa poškodený na podklade otázok policajta vyjadril v zápisnici zo dňa 27.06.2013 tým spôsobom, že pri rekognícií označil osobu, ktorá sa podobala na obvineného, pričom poukázal, že v čase spáchania skutku nevidel pre tmu mužovi do tváre a vie uviesť len všeobecne, že to bol Róm vo veku okolo 30 rokov, pričom k priebehu rekognície sa ďalej poškodený odmietol bližšie vyjadriť. S poukazom na podstatné oslabenie dôkaznej situácie v dôsledku spochybnenia výsledkov rekognície - samotným poškodeným, je podľa môjho názoru potrebné túto okolnosť vyhodnotiť aj vo vzájomnej súvislosti s ostatnými dôkazmi. V tomto kontexte poukazujem na skutočnosť, že obvinený má pomerne konštantnú výpoveď, v ktorej popiera spáchanie skutku, ktorý sa mu kládol za vinu. Vyjadrenia obvineného sa potom, ako poškodený oslabil svoju usvedčujúcu výpoveď, stávajú vierohodnejšie a je potrebné ich v procese hodnotenia dôkazov prehodnotiť. Okrem samotnej výpovede obvineného, ktorý od začiatku popiera spáchanie skutku, sú v prospech obvineného aj výpovede svedkov XXXXX zo dňa 12.07.2012, 22.10.2012 a 08.08.2013, XXXXX zo dňa 10.12.2012 a 10.09.2013, XXXXX zo dňa 14.12.2012 a 10.09.2013, ktorí sú v rodinnom alebo v priateľskom vzťahu s obvineným, čo však nezakladá automaticky oslabenie ich dôveryhodnosti. 

      Pre úplnosť k výsledkom vykonanej rekognície uvádzam, že počas tohto procesného úkonu poškodený opakovane opoznal a následne označil XXXXX ako útočníka, ktorý ho napadol. 

     K prevereniu výpovede obvineného bolo v priebehu prípravného konania potrebné vykonať viaceré osobné, ako aj vecné dôkazy, pričom konkrétne poukazujem na realizáciu previerky výpovede na mieste obvineného zo dňa 10.09.2013 s príslušnou fotodokumentáciou, vyhotovením plániku miesta činu s označením trás, ktoré mal absolvovať obvinený v danom čase, z ktorých možno vyvodiť záver, že obrana obvineného nie je vylúčená. 

      V prospech obvineného svedčí napokon aj tá skutočnosť, že doposiaľ sa nepodarilo identifikovať žiadny osobný motív v trestnej činnosti, keď nateraz nedošlo podľa vyjadrení poškodeného a obvineného k žiadnym predchádzajúcim sporom, ktoré by tvorili relevantný základ na fyzický atak poškodeného. Aj keď zo samotného spôsobu fyzického útoku, ktorý popísal poškodený, vyplýva záver, že k útoku na poškodeného mohlo dôjsť aj bez konkrétneho motívu „len tak z príležitostnej pohnútky“, je daná možnosť (bez ďalších dôkazov, napr. v podobe záznamu bezpečnostnej kamery, odtlačkov prstov obvineného na veciach poškodeného, alebo priamych svedkov) len v podobe prípadných vyšetrovacích verzií bez reálneho dôkazného základu. Vyšetrovacie verzie, resp. indície nie sú dôkazmi v zmysle Tr. por. a nie sú izolovane spôsobilé vyvolať trestné stíhanie voči konkrétnej osobe.  

     Na ostatok uvádzam, že v priebehu prípravného konania bolo na jednej strane dokázané, že obvinený sa pred spáchaním predmetného skutku dopustil opakovane majetkovej trestnej činnosti, resp. aj priestupkov proti občianskemu spolunažívaniu, ale na druhej strane tieto okolnosti samé osobe nepreukazujú priamu spojitosť s prejednávanou trestnou vecou. 

     Rovnako uvádzam, že uznesenie o začatí trestného stíhania podľa § 199 ods. 1 Tr. por.  zo dňa 11.05.2012 nie je týmto rozhodnutím dotknuté a ostáva v platnosti, pričom skrátené vyšetrovanie sa bude ďalej vykonávať. 

     V rámci dôkaznej situácie uvádzam, že v priebehu skráteného vyšetrovania bolo vykonaných viacero osobných, listinných a vecných dôkazov, ktoré vo vzájomnej zhode a bez prítomnosti opozitných tvrdení preukazujú, že XXXXX sa predmetného trestného činu nedopustil. Pri absencii akéhokoľvek dôkazu, ktorý by preukazoval účasť XXXXX na uvedenom trestnom čine, alebo spochybňoval jeho vyjadrenie, je potrebné výpoveď XXXXX vyhodnotiť ako pravdivú. Vzhľadom k tomu, že jediným priamym dôkazom, ktorý usvedčoval XXXXX, bol osobitný druh výpovede poškodeného v podobe rekognície a táto sa následne výrazným spôsobom spochybnila samotným poškodeným, bolo potrebné rozhodnúť tak, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto rozhodnutia.   

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

JUDr. Ondrej Prikryl, PhD.
prokurátor