Okresná prokuratúra Martin 
Vajanského nám. 1, 036 80 Martin 1 	

Sp. zn. : 2 Pv 236/13/5506	Martin, 7.2.2014
EEČ : 2-40-33-2014

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinený XXXXX 
Zločin:	Podvod podľa § 221 odsek 1, odsek 3 písmeno a Trestného zákona číslo 300/2005 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 313/2011 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátor Okresnej prokuratúry Martin
Podľa § 215 odsek 1 písmeno b Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvineného:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
v dobe od 23.08.2012 do 30.11.2012 ako konateľ spoločnosti XXXXX so sídlom XXXXX, IČO: XXXXX objednal tovar od spoločnosti XXXXX, so sídlom XXXXX, XXXXX, IČO: XXXXX tovar-výpalky, ktorý bol spoločnosti XXXXX následne dodaný a fakturovaný faktúrami č. XXXXX so splatnosťami od 30.09.2012 do 31.11.2012 v celkovej výške 34 267,93 €, aj keď už pri objednávaní tovaru vedel o nepriaznivej finančnej situácii spoločnosti XXXXX, vedel, že nemá dostatok finančných prostriedkov na úhradu tovaru, teda vedel, že za dodaný tovar nezaplatí, čím spoločnosti XXXXX spôsobil škodu vo výške 34 267,93 €, 

lebo nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci

Odôvodnenie:
Vyšetrovateľ OR PZ Martin, OKP, uznesením pod ČVS:ORP-178/OEK-MT-2013 z 25.09.2013 podľa § 206 ods. 1 Tr. por. vzniesol obvinenie XXXXX, nar. XXXXX, pre pokračujúci zločin podvodu podľa § 221 ods. 1, ods. 3 Tr. zák., ktorého sa mal dopustiť na tom skutkovom základe, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto uznesenia.

Po vykonaní všetkých potrebných úkonov za účelom objasnenia skutkového stavu veci, vyšetrovateľ PZ v rámci prípravného konania predložil spisový materiál na Okresnú prokuratúru Martine s návrhom na konečné rozhodnutie vo veci. 

Po preskúmaní návrhu, ako aj na vec sa vzťahujúceho spisového materiálu som dospel k záveru, že trestné stíhanie vedené proti obvinenému XXXXX  je potrebné zastaviť, nakoľko predmetný skutok nie je trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.
 
Dokazovanie bolo vykonané v dostatočnom rozsahu, pričom bol zistený nasledovný skutkový stav:

Obvinený XXXXX sa zo skutku, ktorý sa mu kladie za vinu necíti byť vinný. Poukázal na to, že v spoločnosti XXXXX bol jediným konateľom a on jediný sa podieľal na chode spoločnosti. Spoločnosť bola poväčšine každý rok v strate, ale nebolo to markantné. Boli mesačným platcom DPH. Pán XXXXX spoločnosť neriadil, nemal na to oprávnenie, bol zmluvným partnerom spol. XXXXX a vykonával dohodnuté práce. Na spoločnosť XXXXX ho nakontaktoval pán XXXXX Spoločnosť XXXXX vyrábala pre nich polotovary, ktoré oni ďalej spracovávali a následne ich postúpili svojim odberateľom. Jednali spolu len prostredníctvom korešpondencie. Na každú dodávku polotovarov bola samostatná objednávka. Spoločnosť XXXXX mala niekoľko obchodov so spoločnosťou XXXXX, pričom spoločnosti uhrádzali za dodaný tovar  podľa možností, až na posledný obchod, keď im nevyšli peniaze. Poprel, že by chcel akýmkoľvek spôsobom poškodiť spoločnosť XXXXX, bol to klasický obchod, kde spoločnosť dostala peniaze až po dodaní tovaru ich odberateľovi a skrátka nevyšli peniaze na úhradu všetkých ich dodávateľom. Uvedené bolo spôsobené tým, že ich odberateľ s nimi ukončil spoluprácu, keďže aj on stratil zákazky a tiež aj z toho dôvodu, že ich druhý odberateľ si uplatnil reklamáciu zhruba vo výške 7000 € a tieto peniaze im neboli vyplatené. Uvedené takým spôsobom narušili chod spoločnosti, že ich to položilo na lopatky. Následne, keď vedel, že nebude môcť uhradiť faktúry spoločnosti XXXXX po dohode s nimi im v rámci zápočtu predali stroje. Dali im všetko, o čo požiadali. 
Tovar od spoločnosti XXXXX objednávali lebo chceli stále vyrábať. Poukázal na tú skutočnosť, že v súčasnosti obchody bežia tým spôsobom, že firmy objednajú tovar bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú peniaze, vyrobí, dodájú odberateľovi a čakajú na peniaze, a pokiaľ dôjdu, uhrádzajú sa dodávateľom. Obvinený rovnako uviedol, že v čase objednávok tovaru od spoločnosti XXXXX bol presvedčený o tom, že výroba bude pokračovať, naviac to vypadalo, že sa bude aj rozširovať, avšak k tomu napokon nedošlo, keďže nemecký odberateľ neuspel vo výberovom konaní a tým pádom došlo k úplnému ukončeniu ich spolupráce. Vznikla teda situácia, o ktorej v čase objednávok nemohli vedieť. Za predchádzajúce obdobia si spoločnosť vždy zodpovedne plnila záväzky vyplývajúce zo zmluvných vzťahov. 
Obvinený taktiež potvrdil, že spoločnosť mala kontokorentný úver vo výške 20 000 €a jeho platnosť končila do novembra 2012. Snažil sa úver predĺžiť, avšak keď už vedel, že nemajú robotu, tak ho zrušil. Za úver ručil vlastnými peniazmi ako fyzická osoba. Keď padla zákazka do Nemecka, videl, že spoločnosť už nemá budúcnosť, a preto ani nevybavoval ďalšie úvery, keďže by ich nemal z čoho platiť. 
Obvinený tiež uviedol, že komunikácia s nemeckým partnerom prebiehala predovšetkým telefonicky, nerobili sa o tom žiadne písomné záznamy, pričom ak došlo k dohode, prišla z Nemecka emailom objednávka, na základe ktorej sa potom rozbehla výroba. 

Svedok poškodený XXXXX, zástupca spoločnosti XXXXX k veci uviedol, že spolupráca medzi nimi a spoločnosťou XXXXX začala niekedy začiatkom roka 2012, kedy na osobnom stretnutí bol konateľ spoločnosti XXXXX a za spoločnosť XXXXX pán XXXXX Prvé dodávky začali niekedy začiatkom marca 2012. Na tomto stretnutí pán XXXXX nebol. Do spoločnosti chodili len objednávky s jeho podpisom. Ich spoločnosť na základe objednávok dodávala tovar. Na začiatku boli malé faktúry uhradené, avšak okolo augusta 2012 začali problémy, keďže spoločnosť prestala platiť za odobraný materiál. Do konca roka  2012 nemali uhradené všetky faktúry spoločnosťou XXXXX Začiatkom roka 2013 prišiel do ich spoločnosti pán XXXXX, ktorý im oznámil, že situácia vo XXXXX je zlá, že pán XXXXX si vyplatil svoj kontokorentný úver a že spoločnosť ide do konkurzu. Zároveň sa dozvedeli, že odberateľ spoločnosti XXXXX, nemecká spoločnosť XXXXX, im zaplatila všetky faktúry. 

Z výsluchu svedkyne XXXXX, účtovníčky spoločnosti XXXXX vyplýva, že sa do chodu spoločnosti nestarala, boli jej doručené len účtovné doklady hlavne od dcéry pána XXXXX XXXXX, ktoré spracovala. Taktiež aj daňové priznania spracovala na podklade dokladov, ktoré jej boli doručované a ročnej účtovnej závierky. Na konci roka postupne všetky položky prešla s XXXXX a následne spracovala daňové priznanie, ktoré pán XXXXX podpísal. Ku spoločnosti XXXXX uviedla, že táto celkovo vystavila 11 faktúr, z ktorých bolo uhradených v plnej výške 5 faktúr prostredníctvom účtu, štyri faktúry boli uhradené formou zápočtu a jedna bola uhradená len čiastočne formou zápočtu. Jedna faktúra nebola uhradená vôbec. K osobe pána XXXXX uviedla, že tento vykonával v spoločnosti XXXXX technickú výpomoc pri uzatváraní obchodov a túto službu faktúroval spol. XXXXX. V účtovníctve spoločnosti je od pána XXXXX evidovaná pôžička vo výške 2000000 Sk, pričom táto pôžička mu nebola uhradená v plnej výške. Svedkyňa nemá za to, že by sa hospodársky výsledok v roku 2012 oproti predchádzajúcim rokom výrazne zmenil a ani náklady sa pravdepodobne tiež výrazne nezmenili. 

Z výsluchu svedka XXXXX vyplýva, že sa staral o výrobu v spoločnosti XXXXX a následne ako živnostník, tieto svoje služby fakturoval. Uvedenú činnosť vykonával štyri roky a následne 12.07.2012 odišiel na dôchodok a jeho spolupráca s XXXXX bola viac menej platonická. Potvrdil, že sa stretol s predstaviteľmi spoločnosti XXXXX, keďže bolo výhodné mať viac dodávateľov komponentov pre výrobu. Uviedol, že v priebehu prvého pol roka 2012 mala spoločnosť zákazkovú náplň, no v druhej polovici 2012 dramaticky poklesli objednávky od nemeckého odberateľa, čím sa spoločnosť XXXXX dostala do zlej finančnej situácie. Nenadväzovali objednávky, faktúry, financie. Do decembra im ich odberateľ dával informácie, že je možná spolupráca a bude pokračovať aj v roku 2013, no bolo to podmienené tým, že on uzavrie obchodné zmluvy s konečným odberateľom. Až v decembri 2012 im obchodný partner oznámil, že neuspel vo výberovom konaní a nepredložil objednávku na prvý a druhý kvartál. Od decembra tak spoločnosť ostala bez zákazkového krytia. Keďže aj jemu spoločnosť XXXXX dlhovala veľké peniaze, rozhodol sa na ňu podať niekedy koncom februára návrh na konkurz. Svedok taktiež potvrdil, že spoločnosť v priebehu roku 2012 riešila väčšiu reklamáciu. Keď vedel, že finančná situácia je zlá, ponúkol spoločnosti XXXXX riešenie neuhradených faktúr tým, že im ponúkli ich technologické zariadenia. Keď s týmto súhlasili, bol urobený zápočet, avšak ani zápočtom nedošlo k úplnému vyrovnaniu dlhu. Nikto nepredpokladal, že spoločnosť XXXXX v priebehu 2012 ukončí svoju činnosť. 

Svedok XXXXX, konateľ spoločnosti XXXXX XXXXX vo svojej výpovedi uviedol, že spoločnosť XXXXX mala v jeho priestoroch výrobu aj skladové zásoby, mali riadne uzavretú nájomnú zmluvu. Spoločnosť si svoje záväzky plnila pravidelne, pričom problém nastal pred koncom ich zmluvného vzťahu, pretože začali meškať s platením nájomného.  

Súčasťou vyšetrovacieho spisu je aj mailová komunikácia s nemeckým partnerom z 29.11.2012, z obsahu ktorej vyplýva, že pre plánovanie roku 2013 nemajú žiadne presné informácie, avšak ďalšie objednávky neexistujú, pričom zrejme v najbližších týždňoch dostanú od firmy XXXXX lepšie a presnejšie informácie ako to pôjde v roku 2013.  

Podľa § 221 ods. 1, ods. 3 Tr. zák. zločinu  podvodu sa dopustí ten, kto na škodu cudzieho majetku seba alebo iného obohatí tým, že uvedie niekoho do omylu alebo využije niečí omyl, a spôsobí tak na cudzom majetku značnú škodu. Uvedený trestný čin je úmyselným trestným činom. 

Na vyvodenie trestno-právnej zodpovednosti páchateľa je potrebné, aby konanie páchateľa kumulatívne napĺňalo všetky zákonné znaky zločinu po formálnej stránke.  Formálnu stránku pritom tvoria protiprávnosť a typové znaky skutkovej podstaty trestného činu charakterizujúce objekt, objektívnu stránku, subjekt a subjektívnu stránku. 

Objektívnu stránku trestného činu charakterizuje spôsob spáchania trestného činu a jeho následky. K obligatórnym znakom objektívnej stránky trestného činu patrí spôsob konania, následok trestného činu a príčinná súvislosť medzi konaním a následkom. 

Subjektívnou stránkou trestného činu je zavinenie, teda vnútorný, psychický vzťah človeka k určitým skutočnostiam, ktoré zakladajú trestný čin, a to buď vytvorených páchateľom alebo objektívne existujúcich bez jeho pričinenia. Zavinenie môže mať formu úmyslu alebo formu nedbanlivosti. Podľa § 17 Tr. zák., pre trestnosť činu spáchaného fyzickou osobou treba úmyselné zavinenie, ak tento zákon výslovne neustanovuje, že stačí zavinenie z nedbanlivosti. Zavinenie musí byť dané v dobe činu. Predstavy, vedomosti, ako aj vôľa páchateľa, ktoré nie sú dané v dobe činu, nemajú pre zavinenie význam.

Objektom trestného činu je cudzí majetok, bez ohľadu na druh a formu vlastníctva a objektívnou stránkou tohto trestného činu je podvodné konanie, t.j. uvedenie do omylu alebo využitie omylu, ktoré môže smerovať nielen voči poškodenému, ale aj voči inej osobe za účelom obohatenia seba alebo iného na škodu cudzieho majetku. Omyl je rozpor medzi predstavou a skutočnosťou. Omyl sa môže týkať aj skutočnosti, ktorá ešte len nastane, páchateľ však musí o omyle iného vedieť už v čase, keď dochádza k jeho obohateniu.  

V zmysle § 2 ods. 12 Tr. por. som vyhodnotil vyššie uvedené dôkazy, ako aj ostatné dôkazy obsiahnuté vo vyšetrovacom spise, jednotlivo i v ich súhrne, pričom som zistil, že v predmetnej veci nie sú naplnené všetky formálne znaky skutkovej podstaty pokračujúceho zločinu podvodu podľa § 221 ods. 1, ods. 3 Tr. zák., a to pre absenciu objektívnej i subjektívnej stránky predmetného trestného činu.

Po preskúmaní veci som dospel k záveru, že u obvineného nie je preukázané, že uviedol iného do omylu, resp. využil omyl iného. Rovnako nie je preukázaná ako vedomostnú tak ani vôľovú zložku zavinenia, teda že obvinený chcel spôsobom uvedeným v Trestnom zákone porušiť alebo ohroziť záujem chránený týmto zákonom (priamy úmysel), resp. vedel, že svojím konaním môže také porušenie alebo ohrozenie spôsobiť, a pre prípad, že ho spôsobí, bol s tým uzrozumený, (nepriamy úmysel). 

K právnym úvahám ohľadne zavinenia treba vo všeobecnosti konštatovať, že zavinenie je vnútorný, psychický vzťah páchateľa k podstatným zložkám trestného činu, pričom zavinenie (úmyselné ako aj nedbanlivostné) je vybudované na zložke vedomostnej, ktorá zahŕňa vnímanie páchateľa a na zložke vôľovej, ktorá zahŕňa predovšetkým chcenie alebo uzrozumenie, teda v podstate rozhodnutie konať určitým spôsobom so znalosťami podstaty veci. Ak páchateľ rozhodné skutočnosti nechce a ani s nimi nie je uzrozumený, nie je tu žiadny vôľový vzťah. Zavinenie sa pritom vzťahuje na priebeh páchateľovho činu, ktorý sa prejavil v objektívnej realite, a ktorý zodpovedá znakom skutkovej podstaty trestného činu. Zavinenie sa teda vzťahuje k podstatným skutočnostiam, ktoré tvoria páchateľov skutok a musí sa vzťahovať na všetky skutočnosti, ktoré sú znakom skutkovej podstaty trestného činu. Pokiaľ by sa zavinenie k niektorej z požadovaných skutočností nevzťahovalo, nie je daná subjektívna stránka trestného činu, a preto je vylúčená trestná zodpovednosť páchateľa. 

	Zavinenie je podstatnou náležitosťou každej trestnej zodpovednosti, čím je vyjadrená aj základná zásada trestného práva, že bez zavinenia niet trestného činu ani trestu. Keďže trestný čin podvodu je úmyselným trestným činom, úmysel musí byť jednoznačne preukázaný a musí v sebe zahŕňať skutočnosť, že páchateľ iného uvádza do omylu alebo využíva iného omyl a naviac úmyselným zavinením páchateľa musí byť pokryté aj to, že takýmto konaním chce spôsobiť na cudzom majetku škodu a zároveň chce seba alebo iného obohatiť, čo však vykonanými dôkazmi preukázané nebolo. 

Okolnosti subjektívneho charakteru možno spravidla dokazovať len nepriamo, z okolností objektívnej povahy, z ktorých sa dá, podľa zásad správneho (logického) myslenia usudzovať na vnútorný vzťah páchateľa k porušeniu alebo ohrozeniu záujmov chránených Trestným zákonom (R 62/1973), pričom záver o subjektívnej stránke trestného činu možno oprieť aj o skutočnosti, ktoré nastali až po spáchaní trestného činu (R 5/1951).

V konkrétnostiach poukazujem predovšetkým na tú skutočnosť, že je zrejmé, že medzi obchodnými spoločnosťami prebiehala obchodná spolupráca. Rovnako je zrejmé, že zo strany spoločnosti XXXXX došlo k odobratiu objednaného tovaru, na základe čoho došlo aj k vystaveniu príslušných faktúr, pričom je taktiež zrejmé, že k úhrade niektorých z nich vôbec nedošlo. Uvedené nerozporuje žiadna z dotknutých strán. Základnou otázkou, ktorú bolo potrebné v trestnom konaní vyriešiť, bola otázka, či objednanie tovaru a následne nezaplatenie tovaru bolo vykonané podvodným konaním s cieľom spôsobiť inému škodu. V tomto smere však mám za to, že vykonané dokazovanie uvedené nepotvrdilo. Snaha osoby konajúcej za spoločnosť XXXXX konať protiprávne ( v prípade trestného činu podvodu, táto snaha musí byť daná už na začiatku právneho vzťahu, t.j. už na začiatku ( v čase objednávky) chcel páchateľ uviesť inú osobu do omylu s úmyslom spôsobiť jej škodu) z ničoho nevyplynula a nebola ani žiadnym spôsobom preukázaná. 

Spoločnosť XXXXX fungovala na trhu dlhšiu dobu a aj z výsluchov svedkov vyplynulo, že platobná disciplína bola vždy dobrá, bez nejakých výrazných problémov. 
XXXXX, účtovníčka spoločnosti rovnako potvrdila, že hospodársky výsledok v roku 2012 sa oproti predchádzajúcim rokom výrazne nezmenil a tiež ani náklady sa výrazne nezmenili. Z uvedeného vyplýva, že spoločnosť riadne fungovala a mala záujem naďalej fungovať, t.j. objednávať tovar a následne ho predávať ďalej, avšak v dôsledku straty hlavnej zákazky od nemeckého partnera, došlo k podstatnej zmene, ktorá nakoniec viedla k platobnej neschopnosti spoločnosti. V tejto súvislosti treba poukázať aj na tú skutočnosť, že nemecký partner až mailom z 29.11.2012 začal poukazovať na možnú neexistenciu ďalších objednávok, avšak aj napriek tomu z uvedeného mailu ďalej vyplýva, že presnejšie a lepšie informácie dostanú v najbližších týždňoch. Uvedené koreluje aj s výpoveďou XXXXX, ktorý taktiež potvrdil, že do decembra im ich odberateľ dával informácie, že je možná spolupráca a bude pokračovať aj v roku 2013, no bolo to podmienené tým, že on uzavrie obchodné zmluvy s konečným odberateľom. Až v decembri 2012 im obchodný partner oznámil, že neuspel vo výberovom konaní. I následkom toho potom nenadväzovali objednávky, faktúry, financie. 

Je tak zrejmé, že XXXXX v čase keď objednával tovar, neuvádzal poškodeného do omylu s cieľom spôsobiť mu škodu a seba, či iného obohatiť.  

Nie je možné uvádzanie do omylu a úmysel na trestnom čine podvodu odvodzovať z tej skutočnosti, že by si podnikateľský subjekt musel vytvárať rezervu na zaplatenie odobratého tovaru, resp. skutočnosti, že v čase objednania nemal v plnej výške k dispozícii stanovené množstvo finančných prostriedkov rovnajúcich sa odobratému tovaru. Takáto povinnosť z ničoho nevyplýva a naviac podnikateľ „točí“ finančné prostriedky, aby naplnil základný zmysel podnikania, t.j. vytvorenie zisku, a naviac, keď očakáva, že zo strany jeho odberateľov budú objednávky pokračovať a budú mu uhradené jeho faktúry. 

Taktiež aj následné kroky zo strany spoločnosti XXXXX t.j. úhrada časti faktúr zápočtom, nesvedčia o prípadnom úmysle na trestnom čine, ale skôr o snahe riešiť vzniknutú situáciu. 

Prokurátor v tomto smere uvádza, že uvedený problém týkajúci sa dotknutých faktúr, resp. vzniku príslušných pohľadávok má predovšetkým charakter spornej otázky vyplývajúcej zo vzájomného súkromnoprávneho vzťahu medzi spoločnosťami. Riešenie tejto otázky preto nepochybne primárne prislúcha súdom v civilnom konaní, nakoľko orgány činné v trestnom konaní a ani súd v trestnom konaní nemôžu a ani nie sú oprávnené nahrádzať ich činnosť, pretože práve súdy v občianskom súdnom konaní sú zákonodarcom povolané k tomu, aby rozhodovali všetky sporné otázky, ktoré vyplynú zo súkromnoprávnych vzťahov, a to za splnenia predpokladu, že sa nevymykajú bežne sa vyskytujúcim podobným prípadom. Existencia určitého práva alebo povinnosti medzi dvoma podnikateľskými subjektmi patrí medzi obvykle sa vyskytujúce prípady, štandardne tvoriace predmet civilného konania. 

Je teda zrejmé, že vzniknutá situácia predstavuje typický obchodnoprávny spor.

Na to, aby sa mohla vyvodiť prípadná trestnoprávnu zodpovednosť páchateľa, musí byť ako základná otázka vyriešená, či vôbec došlo jeho konaním k spáchaniu  skutkovej podstaty toho ktorého trestného činu, teda či došlo k naplneniu všetkých jeho zákonných znakov. V predmetnej veci však nemám za to, že by konaním zo strany XXXXX došlo k naplneniu všetkých znakov niektorého z trestných činov uvedených v osobitnej časti trestného zákona. 

Za takto zisteného skutkového stavu veci nie je možné potom konštatovať, že by sa obvinený dopustil nejakého trestného činu.  

Záverom uvádzam, že trestné právo treba považovať za ultima ratio, má slúžiť ako krajný prostriedok na ochranu celospoločenských hodnôt a  nemôže slúžiť ako prostriedok nahradzujúci ochranu práv a právnych záujmov jednotlivca v oblasti súkromnoprávnych, resp. civilných alebo obchodných vzťahov, ktoré sú závislé predovšetkým na individuálnej aktivite jednotlivca, aby sa náležite staral o svoje práva. Je neprijateľné, aby túto ochranu aktívne preberali orgány činné v trestnom konaní, ktorých úlohou je ochrana prevažne celospoločenských hodnôt a nie priamo konkrétnych subjektívnych práv jednotlivca, ktoré svojou povahou spočívajú v súkromnoprávnej sfére. Ústavný súd k tomu dodáva, že je v právnom štáte neprípustné, aby prostriedky trestnej represie slúžili k uspokojovaniu subjektívnych práv súkromnoprávnej povahy, ak nie sú splnené všetky predpoklady vzniku trestnoprávnej zodpovednosti, t. j. ak nie sú tu predpoklady celkom nespochybniteľne zistiteľné. Princíp subsidiarity trestnej represie totiž vyžaduje, aby štát uplatňoval prostriedky trestného práva zdržanlivo, t. j. predovšetkým tam, kde iné právne prostriedky zlyhávajú alebo nie sú efektívne. V danej veci uvádzam, že trestné právo a orgány činné v trestnom konaní neslúžia na to, aby sa prostredníctvom nich riešili sporné obchodné vzťahy, pokiaľ nie sú dané všetky predpoklady vzniku trestnoprávnej zodpovednosti.  

Podľa § 215 ods. 1 písm. b/ Tr. por. prokurátor zastaví trestné stíhanie, ak nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

S poukazom na vyššie uvedené skutočnosti som teda dospel k jednoznačnému záveru, že skutok, ktorý sa kladie obvinenému za vinu nie je trestným činom, a keďže v danom prípade nie je možné konanie posúdiť ani ako priestupok alebo iný správny delikt, ani by nemohlo byť prejednané v disciplinárnom konaní, bolo potrebné v súlade s ust. § 215 ods. 1 písm. b/ Tr. por. trestné konanie proti obvinenému XXXXX zastaviť. 

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

JUDr. Marián Ťažiar
prokurátor