Krajská prokuratúra Bratislava 
Vajnorská 47, 812 56 Bratislava 1 	

Sp. zn. : 1 Kv 21/14/1100	Bratislava, XXXXX6.2014
EEČ : 2-7-11-2014

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinená XXXXX 
Prečin:	Ohováranie podľa § 373 odsek 1, odsek 2 písmeno c Trestného zákona číslo 300/2005 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 204/2013 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátorka Krajskej prokuratúry Bratislava
Podľa § 215 odsek 1 písmeno b Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvinenej:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	rodné priezvisko: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
verejne, prostredníctvom televízie XXXXX so sídlom na XXXXX v relácii XXXXX vysielanej v dňoch 12.5.2008, 30.6.2008 a 1.6.2009 uvádzala nepravdivé a zavádzajúce tvrdenia o páchaní majetkovej trestnej činnosti a zneužívaní právomoci verejného činiteľa XXXXX a jej príbuznými, pričom doslova uviedla, že prebiehajúce trestné stíhanie proti nej pred XXXXX súdom XXXXX pre trestný čin ohovárania „... to bola pomsta doktorky XXXXX. XXXXX ošetroval trestnú činnosť a doktorka XXXXX zabezpečovala rozhodnutie XXXXX súdu v rozpore so zákonom“, a to za články a básničky, ktoré XXXXX zverejňovala v deväťdesiatych rokoch v regionálnom denníku XXXXX ktorého bola vydavateľkou, pričom tieto výroky poškodili jej vážnosť a dobré meno ako sudkyne na verejnosti aj v zamestnaní,

pretože nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

lebo nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci

Odôvodnenie:
Vyšetrovateľ Policajného zboru, XXXXX riaditeľstva Policajného zboru XXXXX uznesením sp. zn. ČVS:XXXXX zo dňa 13.4.2010, začal trestné stíhanie pre prečin ohovárania podľa  § 373 ods. 1, ods. 2 písm. c) Trestného zákona, ktorého sa mala XXXXX dopustiť na skutkovom základe uvedenom v predmetnom uznesení o začatí trestného stíhania. 

Uznesením vyšetrovateľa Policajného zboru, XXXXX riaditeľstva Policajného zboru v XXXXX, XXXXX zo dňa 10.5.2013 bolo postupom podľa § 206 ods. 1 Trestného poriadku vznesené obvinenie XXXXX, narodenej XXXXX trvale bytom XXXXX ulica číslo XXXXX pre prečin ohovárania podľa  § 373 ods. 1, ods. 2 písm. c) Trestného zákona na tom skutkovom základe, že obvinená XXXXX s uzrozumením, že ňou uvádzané skutočnosti sa nezakladajú na pravde, verejne prostredníctvom televízie XXXXX so sídlom na XXXXX opakovane dňa 12.5.2008 v spravodajskej relácii XXXXX taktiež dňa 12.5.2008 v relácii XXXXX uviedla slovné vyjadrenie „ bola to pomsta doktorky XXXXX. XXXXX ošetroval trestnú činnosť a doktorka XXXXX zabezpečovala rozhodnutie okresného súdu v rozpore so zákonom“ a tento výrok bol svojim obsahom spôsobilý ohroziť vážnosť poškodenej XXXXX v zamestnaní, kde zastáva funkciu XXXXX

Skutok, ktorý je doposiaľ predmetom trestného stíhania obvinenej XXXXX, nekorešpondoval s trestným oznámením a nevystihoval jeho podstatu, preto pri určovaní rozsahu dokazovania a vydaní tohto rozhodnutia bolo nevyhnutné zabezpečiť úpravu skutku tak, aby zodpovedal stavu veci a zákonu.

V súvislosti s vedením trestného stíhania pre prečin ohovárania je z procesného hľadiska nevyhnutné konštatovať, že v predmetnej trestnej veci bolo vykonané pomerne rozsiahle dokazovanie, ktoré v súlade s ustanovením § 2 ods. 10 Trestného poriadku spĺňa podmienku náležitého zistenia skutkového stavu veci v rozsahu nevyhnutnom pre rozhodnutie.

Obvinená XXXXX v zápisnici o výsluchu z 9.9.2013 uviedla, že v televízii XXXXX resp. pri nahrávaní príspevku povedala presne: „ druhé trestné konanie v trestnej veci ČVS: XXXXX bola pomsta XXXXX“ a celá táto veta bola publikovaná v periodikách XXXXX XXXXX XXXXX. Pri zostrihu relácie, ktorá bola odvysielaná v hlavnom spravodajstve XXXXX došlo k zostrihu a z tej vety zostala len časť: „ bola to pomsta XXXXX.“ Meno XXXXX v reportáži uviedla v inej súvislosti, súviselo to s XXXXX a s prevodmi majetku mesta.

XXXXX v zápisnici o výsluchu svedka – poškodeného zo 16.1.2014, okrem iného uviedla, že pokiaľ ide teda v skutkovej vete uznesenia, pani XXXXX ju nielen obvinila z toho, že zabezpečovala rozhodnutia súdu v rozpore so zákonom, ale tak ako uviedla, že nezákonne prevádzala majetky, že je členom justičnej mafie a že sa podieľa na rozsiahlej trestnej činnosti v rámci mesta. V predchádzajúcom trestnom konaní, ktoré bolo zastavené len preto, že za viac ako 10 rokov nedokázal nikto skutok vyšetriť a odsúdiť ju, tvrdila, že nezákonne prišla aj k svojmu osobnému majetku. V tejto súvislosti chce poukázať, že i naďalej v tejto činnosti pokračuje, pretože na internete prostredníctvom denníka XXXXX uvádza rozličné články, kde v súvislosti so škodou, ktorá im bola priznaná v civilnom konaní tvrdí, že právoplatné rozhodnutia súdu sú nezákonné, že okradla XXXXX a podobne. Taktiež podsúva verejnosti tvrdenia, že predchádzajúce konanie, ktoré proti nej vykonštruovala je nezákonné, hoci v rozhodnutí sa konštatuje, že sa tohto skutku dopustila.  
	Z ďalšej časti výpovede svedkyne vyplýva, že z odstupom času si nepamätá, či niekedy rozhodovala exekučnú vec firmy pána XXXXX. V každej veci počas jej 36 ročnej praxe, rozhodovala ako zákonný sudca. Nevie k čomu mieri táto otázka, pretože pokiaľ by tomu tak bolo, tak si konala svoje povinnosti ako zákonný sudca, v rámci zákona a rozvrhu práce. Faktom však je, že po tom, ako ju hrubým spôsobom začali napádať, sa z prejednávania ich vecí, pokiaľ jej napadli, dala vylúčiť. Len mimochodom poznamenáva, že po týchto ich udaniach a obvineniach sa stala predmetom vyšetrovania a útoku orgánov polície, daňových úradov, finančnej polície a bola vykonaná aj kontrola prejednaných vecí na ich súde, kde žiadne pochybenia neboli zistené a nikdy pani XXXXX o tom nepredložila žiadny dôkaz, čo bolo mimochodom aj konštatované civilným súdom. I keď tieto konania boli proti nej bez akéhokoľvek dôkazu, požiadala potom o vyjadrenie k výsledku týchto vyšetrení a po urgencii má k dispozícií, že tieto orgány konštatovali, že ostatný majetok nadobudla zo zdaneného príjmu.  Pokiaľ ide o exekúcie majetku pána XXXXX by sa skôr mali OČTK venovať tomuto. 
Pokiaľ ide o spôsobenú ujmu, uplatňuje si náhradu nemajetkovej ujmy, ktorú vzhľadom na skutočnosť, že vyšetrovanie je ovplyvnené prieťahmi, čím jej bolo umožnené pokračovať v útokoch na jej osobu si uplatňuje výške 15.000,-€. XXXXX bezprecedentnými útokmi a obvineniami z rozsiahlej trestnej činnosti, tak ako konštatovali aj civilné súdy, zasiahla do jej občianskej cti a do jej postavenia XXXXX, pretože týmto je verejne činná osoba. Znevážila ju v očiach verejnosti, v očiach občanov mesta. Spôsobila skutočnosť, že občania v niektorých prípadoch začali vnímať tento súd ako súd korupčný. V podstate obviňovali jej kolegov, že dovolili, aby zasahovala do ich nezávislosti garantovanej ústavou a prinútila ich vydávať nezákonné rozhodnutia. Kto tieto opakované tvrdenia videl, musel si vyvodiť záver, že sa obohacuje na úkor mesta XXXXX, že si privlastňuje ich majetok, že sa vyhráža ľuďom, ba dokonca, že po nich strieľa, a že je členkou nejakej mafie v talároch, ktorá má svoje kšefty a svoje úsilie zameriava na vykonávanie nezákonnej činnosti. Toto jej bolo umožnené vykonávať za pomoci XXXXX, ktorej vina bola už právoplatne dokázaná a doposiaľ nemá vedomosť o tom, akým spôsobom naložili OČTK s jej oznámením na podozrenie zo spáchania trestnej činnosti na redaktora XXXXX. Na záver chce uviesť, že tak ako bolo už uvedené, pani XXXXX dostupnými prostriedkami naďalej v takejto činnosti pokračuje. Na otázku obhajcu, či vie preukázať, že obvinená výrok, že „ to bola pomsta JUDr. XXXXX a JUDr. XXXXX zabezpečovala rozhodnutia okresného súdu v rozpore so zákonom“ vyslovila opakovane, svedkyňa odpovedala, že ona poskytla OČTK všetky odvysielané reportáže, kde sú vyjadrenia pani XXXXX zaznamenané, takže ona nemá čo preukazovať. Na otázku obhajcu, či je podľa jej názoru možné, že reportáže odvysielané v júni 2008 a júni 2009 boli reprízami, svedkyňa odpovedala, že s prihliadnutím na odstup času odkedy boli odvysielané môže povedať, že sa nejednalo o reprízy, vystupovali v nich iné osoby, ktoré sa ohľadne jej údajnej trestnej činnosti vyjadrovali, a že nejde o reprízy, je zrejmé z týchto relácií. XXXXX to vysielala ako nové reportáže a nie ako reprízy a aj v právoplatnom civilnom konaní bolo zistené, že išlo o opakované útoky. Na otázku obhajcu, že v jej trestnom oznámení tvrdí, že obvinená už bola za jej výroky v článkoch obžalovaná, na základe akých zistení alebo poznatkov k tomuto záveru dospela, svedkyňa odpovedala, že vo svojom trestnom oznámení neuviedla, že za tieto konkrétne skutky už bola obžalovaná ale to, že už v minulosti ju takýmto spôsobom verejne osočovala. Už uviedla v tomto výsluchu, že prostredníctvom svojich „ novín“ ju obvinila, že nakradla osobný majetok a za toto konanie bola obžalovaná. Na otázku obhajcu, ako dospela k záveru, že napadnutý výrok obvinenej vysielala XXXXX v najsledovanejšom čase, svedkyňa odpovedala, že to nie je jej záver, je to dané objektívne časom vysielania a najmä tým, že upútavky na odvysielanie týchto klamstiev odvysielali XXXXX v najlukratívnejšom čase, t.j. pred odvysielaním XXXXX novín, a preto aj XXXXX odvysielala svoje ospravedlnenie, ktoré jej bolo uložené právoplatným rozsudkom pred začatím vysielania XXXXX novín a to slovom aj písmom. Na otázku obhajcu, že v jej sťažnosti zo dňa 13.11.2009 uviedla, že u obvinenej je preukázateľný úmysel zo spáchania trestného činu ohovárania, v čom tento úmysel podľa nej spočíva a akým spôsobom ho chce dokázať, že jej takýmto spôsobom chcela úmyselne poškodiť v osobnej a pracovnej sfére, svedkyňa odpovedala, že ona je v tomto konaní poškodená, takže úmysel preukázať prináleží OČTK. Faktom však je, že ako bolo preukázané, pani XXXXX nemala nikdy žiaden dôkaz o tom, že by sa ňou tvrdených skutkov dopustila, dobre to vedela, myslí, že bola aj dobre informovaná o vyšetrovaní jej pomerov, ktoré sa voči nej viedli a naviac už za predchádzajúci skutok, ktorého sa dopustila prostredníctvom tlače, bola trestne stíhaná a bolo konštatované, že sa ho dopustila. Na otázku obhajcu, či vie dokázať príčinnú súvislosť medzi tvrdeniami obvinenej a ujmou o ktorej tvrdí, že jej v dôsledku toho vznikla, svedkyňa odpovedala, že táto ujma jej vznikla len konaním obvinenej. Z predchádzajúceho konania vysvitlo, že ona bola iniciátorom reportáže, iniciatívne vyhľadávala osoby,  ktoré v nej vystupovali, tykala si s nimi a ona poskytla „dôkazy“ pre relácie, ktoré žiadnymi dôkazmi neboli.   

XXXXX v zápisnici o výsluchu svedka z XXXXX uviedol, že v roku 2008 pracoval v XXXXX ako redaktor relácie XXXXX Prostredníctvom šéfredaktora XXXXX novín, pána XXXXX sa dostal k problematike XXXXX, ktorá mu bola pridelená a túto problematiku v relácii aj následne spracoval. Impulz, má pocit, prišiel na základe listu od XXXXX, ktorý prišiel do redakcie XXXXX novín. Postupoval vtedy  štandardne ako pri každej téme, teda overil skutočnosti príbehu, konzultoval s nezávislými odborníkmi, oslovil všetkých aktérov. XXXXX im poskytla materiály aj informácie  k prípadu, kde  okrem iného malo dochádzať k snahám o jej fyzickú likvidáciu, o jej spoločenské znemožnenie, či už v súvislosti s inkriminovanou básničkou, alebo ďalšími, ktorým sa ako novinárka v minulosti venovala. Tie mali súvisieť najmä s mestom XXXXX. Aké presne materiály im vtedy pani XXXXX predložila, si on s odstupom času už nespomína, ale vie,   že keď časť týchto materiálov predkladali napríklad na XXXXX XXXXX prokuratúru XXXXX vyjadrenia vtedajších  čelných predstaviteľov, tvrdenia XXXXX nikdy nespochybnili, skôr naopak. Aj na základe  XXXXX súd dal XXXXX za pravdu, že mala byť skutočne potrestaná dva krát za jednu a tú istú vec. ( formuloval to nie ako právnik, ale ako  laik) Rovnako ústavný právnik XXXXX potvrdil, že skutočne ide  prípad, kedy bola XXXXX dva krát potrestaná za tú istú vec. Vyjadrenia XXXXX v predmetnej reportáži nikdy neupravoval, nevytrhával z kontextu, ale je pravda, že boli s ňou nakrútené hodiny a hodiny materiálu, v ktorých vysvetľovala celé pozadie a samozrejme z časového hľadiska nebolo možné odvysielať jej monotematické výpovede celé. O tom, že ich ako reportér spracoval objektívne, svedčí aj opakované ocenenie novinárskej ceny od Syndikátu novinárov a Literárneho fondu Slovenskej republiky. Na otázku vyšetrovateľa, kto a na základe čoho rozhodoval, ktoré časti z nahrávok budú odvysielané v reláciách, svedok odpovedal, že XXXXX vedela od samého začiatku najlepšie, o čom celá kauza je a na základe jej vyjadrení ako reportér a scenárista danej relácie použil len to, čo povedala, napríklad k danej otázke a podobne. Keďže ona rozpráva veľa a zdĺhavo, niekedy ju musel požiadať, aby svoje odpovede zopakovala s tým, že ich má zjednodušiť (aby nezachádzal do nejakých detailov, ktoré chcela potom následne vysvetľovať, aby nespomínala ďalšie a ďalšie mená) aby divák  dokázal sledovať niť príbehu a podstatu reportáže, že mala byť dvakrát trestaná za tú istú vec. Samozrejme okolo tejto hlavnej veci bola zaujímavá aj druhá línia príbehu a tou bolo ako sa jej chceli kompetentní buď pomstiť alebo ju umlčať, alebo si nevšímať ten jej problém. Opäť len kvôli celospoločenskej závažnosti problému. Po osemdesiatom deviatom roku nemôžeme mať ľudí potrestaných dvakrát za jednu a tú istú vec. A v tomto zmysle bola robená tá reportáž. To je ale právo a výsada každého XXXXX spracovania, že z niekoľkých hodín materiálu sa musí vytvoriť zrozumiteľný príbeh, ktorý má dokopy len niekoľko desiatok minút. Na dôvažok, jeho prácu automaticky kontroloval vtedajší šéfredaktor XXXXX XXXXX a právne oddelenie XXXXX. 

XXXXX v zápisnici o výsluchu svedka zo XXXXX uviedol, že obvinená je jeho manželka a od roku 1998 bola jeho spoločníčka a spolukonateľka v spoločnosti XXXXX ktorý vydáva týždenník rovnakého názvu. V tomto týždenníku bola uverejnená básnička „XXXXX “,  za ktoré jej bolo vznesené obvinenie za trestný čin ohovárania v súbehu s útokom na verejného činiteľa tlačou. Toto obvinenie jej bolo právoplatne zrušené, no opakovane jej bolo vznesené na základe pokynu prokurátora, pričom neskôr bola podaná obžaloba, kde predmetom obžaloby bolo pôvodné obvinenie, ktoré bolo úplne identicky znovu vzneseným obvinením. Manželka poukazovala na to v tomto prípravnom konaní ako aj v konaní pred súdom, že právoplatne zrušené obvinenie nebolo napadnuté ani sťažnosťou ani mimoriadnym opravným prostriedkom a preto o tom nemohol rozhodnúť ani generálny prokurátor ako jediný príslušný. Od roku 1998 až do roku 2011 celú jej agendu súvisiacu s týmto konaním spravoval a zúčastnil sa ako verejnosť a ako svedok na všetkých pojednávaniach XXXXX Predkladá ako prílohu A v počte 16 listov, zápisnicu o hlavnom pojednávaní vo veci č.k. XXXXX zo dňa 29.4.2010, kde je súčasťou zápisnice aj jeho výpoveď, ako aj výpoveď XXXXX kontrolórky mesta XXXXX. Ako už uviedol, manželka niekoľko krát upozorňovala na to, že celé jej trestné stíhanie je duplicitné, protiústavné, nezákonné, odporuje zásade res judikata a zásade ne bis in idem a upozorňovala taktiež na to, že v tomto konaní vystupujúca poškodená JUDr. XXXXX opakovane krivo vypovedala, uvádzala nepravdivé informácie o tom, že podala sťažnosť proti zrušeniu obvinenia a že podala mimoriadny opravný prostriedok, pričom nikto tieto jej tvrdenia v skutočnosti nepreveril. Z tohto dôvodu sa obrátila na redakciu XXXXX a v období marec až máj 2008 jej pripravil a ona poskytla redaktorovi XXXXX, XXXXX, celý svoj spisový materiál, korešpondenciu ako aj vyjadrenia rôznych právnych autorít ku svojim tvrdeniam o tom, že je nezákonne trestne stíhaná. Pretože tieto materiály všetky spravoval, pripravoval a kopíroval, ako aj preto že bol osobne pri všetkých týchto stretnutiach, je priamym svedkom a prehlasuje, že samotná príprava reportáži, jej nakrúcanie sa odohrali v ich rodinnom dome, alebo v záhrade a že svoje vyjadrenia pred kamerou poskytla v XXXXX v mieste svojho trvalého bydliska. Taktiež ako svedok potvrdzuje, že viac krát boli v XXXXX kvôli doplneniu rôznych listín, podľa toho ako ich o to redaktor XXXXX požiadal, podľa vyjadrenia rôznych respondentov a že celkový natočený materiál bol dlhý viac než 2,5 hodiny. Manželka nemala žiadny vplyv na to, čo sa z tohto materiálu použije, ako sa zostrihá, ako je skomentovaný a ako a kedy bude odvysielaný. Z týchto dôvodov si myslí, že ak sa skutok vôbec stal a jeho podstatou je výrok, ktorý povedala, tak miestom spáchania skutku určujúcim miestnu príslušnosť, je jej trvalé bydlisko v XXXXX, že vo veci koná mieste nepríslušný orgán a bola odňatá svojmu zákonnému sudcovi. Cieľom celej reportáže bolo poukázať na skutočnosti, že v bežnom procesnom postupe polície, súdov a prokuratúry v jej prípade vážne pochybila a porušuje svoje povinnosti 27 justičných orgánov. V dobe prípravy tejto reportáže bolo možné poskytnúť redaktorovi iba tie dokumenty a listiny, ktoré k jej samotnému konaniu boli k dispozícii, avšak následné vyjadrenia XXXXX XXXXX XXXXX zo dňa 26.6.2008, XXXXX XXXXX 7.6.2011 a 1.8.2011, XXXXX XXXXX 8.8.2011, XXXXX XXXXX v XXXXX 7.10.2011 a samotné rozhodnutie XXXXX XXXXX 7.11.2011 v plnom rozsahu potvrdili jej vyjadrenia o tom, že bola nezákonne stíhaná dva krát za tú istú vec a z tohto vyplývalo, že všetky procesné osoby, ktoré ako justičné orgány v jej veci konali, porušili zákon. Spomenuté listiny prikladá v prílohe B v počte listov 18. V priebehu reportáže na základe otázky redaktora, aké sú súvislosti a pozadie jej stíhania, manželka sa vyjadrila aj k tomu, že okrem básničky v týždenníku XXXXX vyšli viaceré kritické články o hospodárení majetku mesta, ktoré však nikto nikdy nenapadol trestným oznámením ani žalobou na ochranu osobnosti a z obavy, že by sa verejne preukázali tvrdenia v týchto článkoch. Redaktorovi XXXXX poskytla zápisnicu z pojednávania a nahrávku výsluchu kontrolórky mesta XXXXX ktorá potvrdila, že mesto prijalo všeobecne záväzné nariadenie, ktoré zastupiteľstvo neschválilo a primátor napriek tomu prideľoval byty, čo kontrolórka neskôr potvrdila na kameru v reportáži odvysielanej XXXXX. Tieto jej vyjadrenia manželka predložila jednak v zápisnici, ktorú v prílohe odovzdal, ale ako aj nahrávku z pojednávania, ktorú prikladá taktiež, v relácii XXXXX z uvedeného dátumu na samotnom CD nosiči. Ku kritickým článkom v XXXXX a k pozadiu a motívu jej stíhania uviedla aj iné kauzy mesta, medzi inými aj prevod mestských bytov na spoločnosť XXXXX kde už v roku 1999 upozorňovala, že sa tým chystá privatizácia týchto bytov a neskôr sa to potvrdilo tým, že v tejto spoločnosti získala podiel manželka primátora, že táto spoločnosť z hospodárenia s mestskými bytmi si všetok zisk ponechala, požičala osobám prepojených s primátorom a neskôr spoločníci predali svoje obchodné podiely ďalej, pričom za majetok zaplatili 27 miliónov a predajná cena týchto obchodných podielov podľa mediálnych informácii bola desaťnásobná. Ku kauze XXXXX prikladá v prílohe počet listov 7, z ktorých vyplýva, že nový primátor mesta na XXXXX XXXXX podal žalobu za to, že investičný majetok v hodnote 281.000.000 sa odpredal za 27.000.000,- Sk, že táto privatizácia sa dlho pripravovala, pričom upozorňuje na to, že spoločnosť XXXXX právne zastupoval XXXXX, ktorý bol právnym zástupcom mesta, ktorý podľa všetkého pripravoval založenie spoločnosti XXXXX s účasťou mesta ako aj ďalšie zmluvy. Jedná sa o XXXXX, bývalého manžela poškodenej XXXXX ktorá je XXXXX a ktorý zároveň v prípade manželkinho trestného stíhania vystupoval ako poškodený, lebo sa údajne tiež v básničke našiel. V tejto básničke nebol menovaný ani primátor a vôbec nie žiadny rodinný príslušník. Na základe odvysielania relácie XXXXX sa bývalý primátor XXXXX vyjadril pre XXXXX že vraj za touto reláciou je nový primátor XXXXX, a že vraj všetko je to len preto, lebo to organizoval on z dôvodu, že mu neposkytol ručenie ako primátor mesta na úver ku kúpe budovy XXXXX. XXXXX podobne klamal nielen v tejto relácii, ale aj na súdnych pojednávaniach v tej istej veci s cieľom ho očierniť a manželke privodiť priťažujúce okolnosti z hľadiska jej úmyslu a preto v prílohe D v počte listov 12 predkladá medializované informácie k tomuto vyjadreniu, samotnú kúpnu zmluvu k spomenutej budove XXXXX zo dňa 24.11.1993 a poukazuje na svoju výpoveď, predloženú v prílohe A, z čoho vyplýva, že v dobe kúpy tejto nehnuteľnosti XXXXX nebol ešte ani primátorom. Podobným spôsobom sa snažila s úmyslu usvedčiť jeho manželku aj poškodená XXXXX, keď nielen na pojednávaní XXXXX XXXXX ale aj v jej zápisniciach a sťažnostiach z tohto konania uvádzala, že len na XXXXX XXXXX, je voči nemu vedených exekúcii za 100.000.000,- SK. Táto informácia je nepravdivá a lživá a osočujúca a demonštruje len to, že ako predsedkyňa súdu zhromažďuje pre svoje osobné účely úradné informácie, ktoré zneužíva. K tomuto uvádza, že podniká od roku 1990, založil niekoľko spoločností špecializujúcich sa na rôzne predmety činnosti a v roku 1998 v 12 fungujúcich spoločnostiach zamestnával 160 ľudí. Hodnota majetku týchto firiem bola okolo XXXXX a bolo prirodzené, že mali rôzne obchodné spory pohľadávky a záväzky po celom Slovensku a boli týmto spoločnostiam vyrubované rôzne pokuty a penále, o ktorých sa šuškalo a nikto neopravil tieto informácie vtedy, keď došlo k zrušeniu nezákonne vydaných rozhodnutí. V prílohe E v počte 24 listov prikladá rozhodnutia XXXXX v ktorých sa konštatuje nezákonne vyrúbené penále vo výške asi 27.000.000,- Sk, pričom od roku 2001, keď toto bolo vydané, dodnes prichádzajú rozhodnutia o nesprávnej výške a neoprávnenosti ďalších rozhodnutí. Taktiež počas reportáže, na základe otázky redaktora, sa dostali k súvislostiam medzi nezákonným stíhaním manželky a iných nezákonných rozhodnutí či konaní, vtedy manželke pripravil a ona vysvetlila a odovzdala XXXXX podklady k nezákonnému konkurzu na jeho spoločnosti XXXXX XXXXX Na túto spoločnosť bol 31.12.1998 podaný návrh na vyhlásenie konkurzu, ktorý bol vyhlásený na základe návrhu XXXXX a ktorý XXXXX ako nezákonný zrušil. O zrušení konkurzu sa nedozvedel  od súdu, ale XXXXXXXXXX XXXXX ktorý ho navštívil s bývalým XXXXX a navrhli mu, aby sa sám dal do konkurzu a že zariadia, aby správcom konkurznej podstaty bol XXXXX, alebo XXXXX Poznamenáva, že XXXXX neskôr zastupoval XXXXX v konaní, kde manželka bola obžalovaná. V tej dobe bol zriadený špeciálny policajný útvar na boj proti korupcii, kde toto oznámil a XXXXX zabezpečil technické prostriedky na zdokumentovanie tohto pokusu. Taktiež manželka uviedla redaktorovi, že táto ponuka bola výhražná v tom, že ak s ňou nesúhlasí, príde v exekúciách o všetok majetok. Po zrušení konkurzu bola situácia taká, že dcérske spoločnosti, ako aj samotná materská spoločnosť, prišla o svoje pohľadávky, zamestnancov, obchodné vzťahy a v majetku zostali len nehnuteľnosti spočívajúce v dvoch hoteloch, administratívnej budove ako prevádzok autosalónu a autoservisu a niekoľkých predajní. Manželka taktiež poukazovala na to a predložila aj listiny, že v roku 2004 bolo na XXXXX XXXXX vydané poverenie na výkon rozhodnutia pohľadávok sociálnej, zdravotnej poisťovne, pričom súdom povinného bola XXXXX a exekučný poriadok striktne určuje príslušnosť súdu pre výkon týchto rozhodnutí súd, v ktorom má povinný sídlo. O tejto príslušnosti nie je možné rozhodnúť ani najvyšším súdom, ten môže rozhodovať iba o príslušnosti výkonu rozhodnutí vydaných súdmi. 
Taktiež v rámci reportáže boli poskytnuté podklady aj k prieťahom konania a nezákonnému vyrubovaniu súdnych poplatkov na XXXXX XXXXX v inej kauze, kde súd nesprávne vyčíslil poplatok a poškodil ho tým o viac než 160.000,- SK, čo bolo neskôr skonštatované pri poplatku za podané odvolanie a poukazuje pritom na to, že najvyšší súd v tomto konaní ako zaujatých voči jeho osobe vylúčil všetkých sudcov z okresného súdu. 
Z ďalšej časti výpovede svedka vyplýva, že v samotné trestné oznámenie obsahovalo opäť prečítanie básničky v relácii XXXXX čo už bol tretí pokus o manželkino stíhanie a toto bolo odmietnuté. Taktiež upozorňuje na to, že relácia XXXXX odvysielaná 12.5.2008 a ďalšia relácia 30.6.2008 a 3.6.2009 žiadne výroky z obvinenia nikdy neodvysielali a už vôbec nie opakovane, preto je obvinenie nedôvodné. Chce upozorniť na to, že JUDr. XXXXX nielen v tomto konaní, ale aj proti obžalobe jeho manželky sa niekoľko krát vyjadrovala tak ako by bola právna laička, pričom si údajne nepamätala aké robila podania, ale určite si pamätala, že si podala sťažnosť proti zrušeniu manželkinho obvinenia z roku 1999 a nezabudla uviesť, že nie je trestná sudkyňa, preto vraj nepozná postup v trestnom konaní. Zo strán listov 10 a11, ktoré predložil v prílohe D, pritom vyplýva, že účelovo klamala, lebo nikdy nepodala sťažnosť proti zrušeniu obvinenia, nikdy nepodala mimoriadny opravný prostriedok proti právoplatnému uzneseniu o zrušení obvinenia, podala iba sťažnosť na postup vyšetrovateľa. V samostatnej prílohe podáva výpis z jej konaní z roku 2005, z ktorých vyplýva, že okrem rodinného práva rozhodovala o výkone rozhodnutí, ale aj v trestných veciach a preto jej tvrdenia, že trestnému právu nerozumie bolo absolútne účelové. Práve v tejto reportáži XXXXX sa malo poukázať na to, že v priebehu konania nikto z konajúcich justičných orgánov jej tvrdenia nepreveril a že v postupoch XXXXX XXXXX, kde bola poverená XXXXX prebiehali konania v rozpore so zákonom, ktoré mali súvislé pokračovanie na prokuratúre aj polícii. Tým, že v reportáži boli spomenuté ale odovzdané podklady nie len k ich kauzám, o ktorých hovoril, ale aj o kauzách mesta, ktoré súviseli s XXXXX nazval týchto ľudí stojacich za týmito kauzami, mocnými XXXXX. To, že XXXXX nebola nikdy spomenutá v žiadnej z básničiek, ale sa tam predsa našla, si s manželkou vysvetľovali vždy tak, že je to spôsob ochrany jej brata pred medializáciou jeho káuz v zmysle hesla najlepšia ochrana je útok a preto tým, že sama na pojednávanie XXXXX XXXXX povedala vetu “ že robila som všetko preto, aby manželka bola za svoj skutok trestne odstíhaná“. Pod tým rozumeli aj to, že vo veci klamala a zavádzala justičné orgány a z hľadiska tohto motívu každý normálny človek vysloví hodnotiaci úsudok, že to bola jej pomsta. Manželke pripravil všetky tieto listy, ktoré hovoril k jej výsluchu k tejto veci, ktorý sa mal uskutočniť 9.9.2013 na XXXXX V rámci toho sa manželka písomne a podrobne vyjadrila k výrokovej časti a aj odôvodneniu celého uznesenia k jej obvineniu, pretože aj výroková časť aj odôvodnenie je neoddeliteľnou súčasťou takéhoto rozhodnutia. 
V závere svojej výpovede svedok uvádza, že k veciam, k osobe uviedol všetko, čo je podstatné, čo súvisí s priebehom, s okolnosťami a miestom spáchania skutku, predložil listiny, ktoré obvinená nemohla predložiť a žurnalizovať v rámci svojej výpovede a z toho všetkého vyplýva, že výrok, ktorý sa jej kladie za vinu, bol normálne logickým hodnotiacim úsudkom, ktorý bol vytrhnutý z kontextu ostatných informácii poskytnutých redaktorovi, že jej cieľom bolo hovoriť o nezákonnosti  konania, preto nemala žiadny úmysel, priamy a nepriamy XXXXX škodiť, zasiahnuť do jej práv, lebo iba poukazovala na činnosť súdu, kde bola XXXXX poverená XXXXX a bola jej XXXXX. 
       Korešpondujúce prílohy k výpovedi svedka XXXXX tvoria súčasť obsahu vyšetrovacieho spisu.  

       Pokiaľ ide o dôvodnosť trestného stíhania obvinenej XXXXX, z výsledkov dokazovania je zrejmé, že skutok ustálený orgánmi činnými v trestnom konaní, bol pri vznesení obvinenia subsumovaný pod správnu skutkovú podstatu prečinu ohovárania, ktorého sa podľa § 373 ods. 1, ods. 2 písm. c) Trestného zákona dopustí, kto o inom oznámi nepravdivý údaj, ktorý je spôsobilý značnou mierou ohroziť jeho vážnosť u spoluobčanov, poškodiť ho v zamestnaní, v podnikaní, narušiť jeho rodinné vzťahy a čin spácha verejne.  
       Citovaná zákonná úprava tvorí alternatívnu skutkovú podstatu. Stačí preto, aby okrem iných stránok trestného činu, bolo naplnené iba jedno z konaní tam uvedených. 
       Objektom tohto prečinu je ochrana cti, dobrej povesti a vážnosti človeka pred ohováraním, ktoré môže vážnym spôsobom narušiť občianske spolužitie.  
       Objektívna stránka trestného činu je charakterizovaná spôsobom spáchania trestného činu a jeho následkom. Nevyhnutne zahŕňa aj príčinný vzťah medzi konaním a následkom. Konkrétne spočíva v oznámení nepravdivého údaja o inom, ktorý je spôsobilý vyvolať tam uvedené následky. Musí ísť o nepravdivý údaj, pričom v trestnom konaní je nevyhnutné dokázať jeho nepravdivosť. Zodpovedajúce následky musia byť tiež v trestnom konaní dokázané. 
        V prípravnom konaní bolo nepochybne preukázané, že informácie vzťahujúce sa na stíhaný skutok, ktoré obvinená poskytla najprv písomnou formou a neskôr aj ústne redaktorovi XXXXX nezodpovedali skutočnosti. Tento záver možno odvodiť nielen z výpovede poškodenej, ale aj z ďalších listinných dôkazov, predovšetkým z rozsudku XXXXX súdu XXXXX z 23.11.2011, ktorý nadobudol právoplatnosť v spojení s rozsudkom XXXXX súdu XXXXX z 30.4.2012 a v spojení s opravným uznesením XXXXX súdu XXXXX z 28.5.2013. Súdne konanie bolo vedené v právnej veci navrhovateľky XXXXX proti odporcovi XXXXX o ochranu osobnosti. V tomto konaní súd zaviazal odporcu zabezpečiť na vlastné náklady v lehote 30 dní od právoplatnosti rozsudku, aby v XXXXX bolo v tri po sebe nasledujúce týždne, vždy v pondelok v príslušnom týždni, vždy na začiatku vysielania XXXXXny, začínajúcej o 19.00 hod., odvysielané ospravedlnenie zobrazením a prečítaním textu s nasledovným obsahom: 
„ XXXXX v spravodajskej relácii XXXXX dňa 12.5.2008, v relácii XXXXX odvysielala nepravdivé informácie, týkajúce sa osoby XXXXX XXXXX. XXXXX o tom, že ona a jej manžel, inak právny zástupca Mesta XXXXX, sa našli v dvoch vetách satirickej básničky, ktoré napísala a zverejnila vo svojom regionálnom týždenníku XXXXX novinárka XXXXX a že je až neuveriteľné, že títo sa nenašli v ostrých a kritických článkoch XXXXX, ktoré konkrétne popisovali ako sa obohacovali na úkor Mesta XXXXX, ďalej o tom, že v roku 2000 XXXXX ako XXXXX a sestra XXXXX, opäť začala hon na XXXXX za už spomínanú básničku a vec bola pridelená sudkyni, ktorá je priateľkou XXXXX a je jej dobrá známa a roky sa poznajú, pričom táto sudkyňa XXXXX skutočne odsúdila a potrestala za to, za čo už raz bola potrestaná v priestupkovom konaní v roku 1999 a teda mala pykať dvakrát za to isté, ďalej o tom, že kauza satirickej básničky odhalila viac, ako len partiu sudcov a prokurátorov, či policajtov, ktorí si vzájomne chránia spoločné kšefty a ktorí neváhajú porušiť ústavu, ďalej o tom, že to bola pomsta XXXXX, ktorá zabezpečovala rozhodnutia okresného súdu v rozpore so zákonom a XXXXX ošetroval trestnú činnosť a napokon o tom, že XXXXX mala rozhodovať spolu s XXXXX o najrôznejších prevodoch mestského majetku, pričom prokurátor, XXXXX bol len nedávno obvinený v inej kauze, že mal brať úplatky. Odvysielaním týchto nepravdivých informácií o osobe XXXXX došlo k neoprávnenému zásahu do jej práva na ochranu osobnosti. Za odvysielanie týchto nepravdivých informácií sa XXXXX XXXXX ospravedlňuje.“
        Podľa odôvodnenia citovaného rozsudku XXXXX súdu XXXXX pokiaľ ide o informáciu, ktorá odznela v príspevku ohľadne toho, že navrhovateľka zabezpečovala rozhodnutia súdu v rozpore so zákonom a XXXXX ošetroval trestnú činnosť, odporca v konaní nepreukázal pravdivosť ani týchto tvrdení a na tieto tvrdenia nepredložil súdu žiadny hodnoverný dôkaz. V tejto súvislosti svedok XXXXX vo svojej výpovedi počas vyšetrovania síce uviedol, že overil skutočnosti „príbehu“, v súčasnosti ale nedisponuje žiadnymi listinným dôkazmi k danej kauze, pričom na otázku vyšetrovateľa, či vie uviesť presne, aké dokumenty predložila XXXXX počas rozhovoru, ktoré preukazovali pravdivosť jej tvrdení, odpovedal, že predpokladá, že v daných dokumentoch, z odstupom času si nepamätá ktoré presne, ale určite závažné, keď ako už vyššie spomenul ani nezávislí odborníci a špičky na polícii a prokuratúre nezmietli jej prípad slovami, že je to nezmysel, alebo že sa to nestalo. Svedok poprel úpravu vyjadrení obvinenej XXXXX v odvysielanej reportáži.
       V priebehu vyšetrovania sa nepodarilo zabezpečiť pracovné materiály slúžiace ako podklad na vytvorenie sporných reportáží odvysielaných XXXXX v rozhodujúcich obdobiach. Napriek tomu výsledky dokazovania nasvedčujú naplneniu objektívnej stránky trestného činu ohovárania, spočívajúcej v oznámení nepravdivých údajov obvinenou a to prinajmenšom jednej osobe odlišnej od osoby ohováranej. 
       Trestný čin ohovárania je ohrozovací trestný čin a tak nebezpečenstvo v skutočnosti nemusí nastať a ani vzniknúť. Tento trestný čin je dokonaný už oznámením nepravdivého údaju, ktorý je spôsobilý značnou mierou ohroziť vážnosť iného u spoluobčanov, resp. spôsobiť ďalšie zákonom predpokladané následky.  

V zmysle § 8 Trestného zákona, na naplnenie znakov trestného činu musia byť splnené dve podmienky: musí ísť o protiprávny čin a jeho znaky musia byť uvedené v Trestnom zákone.                                                                                                                    Protiprávnosť činu sa posudzuje v kontexte okolností vylučujúcich protiprávnosť (napríklad krajná núdza, nutná obrana). Pod pojmom „znaky uvedené v tomto zákone“, sa rozumejú znaky objektívnej a subjektívnej povahy, ktoré tvoria skutkovú podstatu trestného činu (súhrn znakov, ktoré charakterizujú ľudské konanie i jeho následok ako trestný čin), pričom všetky sú rovnako nevyhnutné a rovnocenné. Z hľadiska obsahu každá skutková podstata trestného činu vyjadruje všetky podstatné znaky a črty nevyhnutné na posúdenie, či konkrétny spáchaný skutok možno pokladať za trestný čin. 
Trestná zodpovednosť vzniká na základe existencie spáchaného skutku, ktorý vykazuje znaky skutkovej podstaty trestného činu. Okrem obligatórnych znakov skutkovej podstaty trestného činu, ktorými sú objekt (záujem, spoločenský vzťah chránený trestným právom), objektívna stránka (konanie vrátane opomenutia, následok a príčinná súvislosť medzi konaním a následkom), subjekt (páchateľ) a subjektívna stránka (zavinenie, niekedy aj pohnútka - motív), sa na vyvodenie trestnej zodpovednosti pri prečine vyžaduje aj naplnenie tzv. materiálneho korektívu, ktorý je vyjadrený v ustanovení § 10 ods. 2 Trestného zákona. Ide o výnimku z formálneho chápania kategórie trestného činu, ktorá ustanovuje, že pri protiprávnom čine, ktorý formálne napĺňa znaky prečinu, nepôjde o prečin, ak je jeho závažnosť nepatrná. Materiálny korektív predstavuje výnimku z formálneho chápania kategórie trestných činov. Jednou z podmienok, ktorá musí byť splnená na to, aby určité protiprávne konanie (skutok) mohlo byť kvalifikované ako konkrétny prečin, je aj pozitívny záver o tom, že závažnosť konania, ktoré inak z formálneho hľadiska napĺňa znaky skutkovej podstaty nejakého prečinu, je vyššia ako nepatrná. Na posúdenie závažnosti určitého protispoločenského konania majú vplyv a závažnosť prečinu určujú nasledovné skutočnosti: spôsob vykonania činu a jeho následky, okolnosti, za ktorých bol čin spáchaný, miera zavinenia a pohnútka páchateľa. Kritériá, pomocou ktorých sa určuje závažnosť prečinov, sa týkajú konania a následku a miery zavinenia v prípade pohnútky (t.j. subjektívnej stránke) sú také rôzne a premenlivé, že pomocou nich možno v konkrétnom prípade dostatočne rozlíšiť stupeň závažnosti spáchaného prečinu, resp. činu vykazujúceho znaky prečinu. Uvedené kritériá pritom nemožno hodnotiť izolovane, ale v ich súhrne bez toho, aby niektoré boli preceňované na úkor iných. Závažnosť určitého protispoločenského konania býva spravidla deliacou čiarou medzi trestným činom a priestupkom. 
Trestný čin ohovárania podľa § 373 ods. 1, ods. 2 písm. c) Trestného zákona je aj v jeho kvalifikovanej podobe prečinom, pretože v zmysle § 10 ods. 1 písm. b) Trestného zákona prečinom je aj úmyselný trestný čin, za ktorý tento zákon v osobitnej časti ustanovuje trest odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby neprevyšujúcou 5 rokov. V zásade sa predpokladá, že čin, ktorý vykazuje znaky uvedené v osobitnej časti Trestného zákona, je aj protiprávny, pokiaľ však ide o prečiny, je na vyvodenie trestnej zodpovednosti tiež nevyhnutné, aby závažnosť tohto protiprávneho činu bola vyššia ako nepatrná. Ak nie je naplnený aj tento materiálny korektív, nepôjde o prečin, a preto vyvodenie trestnej zodpovednosti voči páchateľovi nie je možné. 

Hoci sa obvinená s najväčšou pravdepodobnosťou dopustila konania, ktoré vykazuje formálne znaky (objekt, objektívna stránka, subjekt, subjektívna stránka) skutkovej podstaty prečinu ohovárania, závažnosť tohto činu je nepatrná a to s ohľadom na všetky okolnosti určujúce materiálny korektív. Spôsob vykonania činu zahŕňa druh a povahu konania, ako aj použité prostriedky. Pod pojmom následok sa tu nemá na mysli len primárny následok v podobe porušenia alebo ohrozenia chráneného záujmu, ale aj ohrozenie a porušenie ďalších vedľajších objektov. Miera zavinenia môže znamenať najmä vyššiu závažnosť úmyslu oproti nedbanlivosti a tiež priameho úmyslu oproti nepriamemu úmyslu. V tomto smere súdna prax uznáva, že stačí aj nepriamy úmysel, teda uzrozumenie páchateľa s tým, že údaj, ktorý o inom oznamuje je nepravdivý a že tento údaj je spôsobilý značnou mierou ohroziť jeho vážnosť u spoluobčanov.( napr. Uznesenie Najvyššieho súdu Slovenskej republiky XXXXX)

V tejto trestnej veci obvinená v presvedčení ( vzhľadom na jej predchádzajúce trestné stíhania) o dôvodnosti jej podozrenia z nezákonného konania poškodenej, neoprávnene prezentovala svoje tvrdenia pred verejnosťou nesprávnymi prostriedkami, pričom neovereným a nepotvrdeným spôsobom uviedla v súvislosti s osobou poškodenej skutočnosti, ktoré neboli pravdivé. V tomto smere možno pri určovaní miery závažnosti činu opätovne poukázať na výpoveď svedka XXXXX, ktorý potvrdil, že v čase pred spracovaním a odvysielaním spravodajských relácií, obvinená vysvetľovala celé pozadie prípadu odvíjajúce sa od jej predchádzajúceho nezákonného trestného stíhania, rovnako aj výpoveď svedka XXXXX, ktorý poukázal na dôvody, pre ktoré sa obvinená rozhodla poskytnúť v širšom kontexte sporné informácie redaktorovi televízie. Tieto skutočnosti, hoci boli prezentované verejne, predstavovali vo svojej podstate konštatovanie obvinenej v rámci kontextu celej relácie, ktorej jadro tvorili komentáre redaktora k situácii, v ktorej sa obvinená ocitla práve v dôsledku jej predchádzajúceho konania, vedúceho napokon k vzneseniu obvinenia.

Je nepochybné, že tieto nepravdivé údaje, vyslovené obvinenou na 
adresu poškodenej, sa jej mohli dotknúť a nepochybne aj dotkli. Avšak z hľadiska všetkých okolností prípadu v súhrne a z pohľadu trestného práva možno uzavrieť, že konanie obvinenej nenaplnilo hranicu materiálneho korektívu v takom rozsahu, aby bolo možné konštatovať spáchanie prečinu ohovárania a teda, že takéto konanie sa má a malo riešiť prostriedkami trestného práva. 
Trestné právo a trestnoprávnu kvalifikáciu určitého konania, ktoré má súkromnoprávny základ, ako trestného činu je potrebné považovať za ultima ratio, teda za krajný právny prostriedok, ktorý má význam predovšetkým celospoločenský, t.j. z hľadiska ochrany základných spoločenských hodnôt. V zásade však nemôže slúžiť ako prostriedok nahrádzajúci ochranu práv a právnych záujmov jednotlivca v oblasti súkromnoprávnych vzťahov, kde závisí predovšetkým na individuálnej aktivite jednotlivca, aby strážil svoje práva, ktorým má súdna moc poskytovať ochranu. Je však neprijateľné, aby túto ochranu aktívne preberali orgány činné v trestnom konaní, ktorých úlohou je ochrana prevažne celospoločenských hodnôt, a nie priamo konkrétnych subjektívnych práv jednotlivca, ktoré svojou povahou spočívajú v súkromnoprávnej sfére. Trestné stíhanie nie je namieste ak sa konanie obvineného výhrade pohybovalo v rovine občianskoprávnych vzťahov. Určité zlyhanie či nedostatočná účinnosť zákonných nástrojov slúžiacich k faktickému výkonu právoplatných a vykonateľných súdnych rozhodnutí, nemôže viesť k tomu, aby tieto opatrenia boli nahradzované, či doplňované prostriedkami trestného práva. V právnom štáte je neprípustné, aby prostriedky trestnej represie slúžili k uspokojovaniu subjektívnych práv súkromnoprávnej povahy, ak nie sú vedľa toho splnené všetky predpoklady vzniku trestnoprávnej zodpovednosti, respektíve ak nie sú tieto predpoklady celkom nezpochybniteľne zistené.
Vyššie uvedený princíp zásady subsidiarity trestnej represie nachádza svoj odraz aj v rozhodovacej činnosti Ústavného súdu Slovenskej republiky. ( napríklad XXXXX

	Zhodnotením dôkazov, získaných zákonným spôsobom jednotlivo i v ich súhrne, možno dospieť k záveru, že v danom štádiu trestného konania na podklade výsledkov vyšetrovania je preukázané, že skutok, pre ktorý bolo začaté trestné stíhanie a vznesené obvinenie, nie je trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

	Podľa § 215 ods. 1 písm. b) Trestného poriadku, prokurátor zastaví trestné stíhanie, ak skutok nie je trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

Na základe vyššie uvedených skutočností možno konštatovať, že vykonaným vyšetrovaním neboli zadokumentované dôkazy, ktoré by potvrdzovali pôvodné podozrenie z trestnej činnosti, za ktorú bola obvinená XXXXX.

Pretože od spáchania stíhaného skutku uplynulo takmer päť rokov nie je možné zaoberať sa otázkou, či konanie obvinenej nebolo potrebné právne kvalifikovať ako priestupok.

 Na základe uvedených skutkových a právnych dôvodov bolo potrebné rozhodnúť tak, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto uznesenia.

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora krajskej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

JUDr. Beata Vítková
prokurátorka